СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2026 року Справа № 480/10436/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воловика С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/10436/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.08.2024 року №1183450032845 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 05.01.1993 по 31.12.1993, з 06.12.1995 по 30.11.1996, з 23.12.1996 по 01.04.1997, з 30.06.2000 по 05.06.2001 та призначити пенсію за віком з 11.06.2024.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 20.08.2024 вона звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Також цим рішенням до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи згідно з записами її трудової книжки, а саме: з 01.10.1993, зазначивши причиною те, що дата наказу значно відрізняється від дати прийняття на роботу; з 05.01.1993 по 31.12.1993, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи; з 06.12.1995 по 30.11.1996, оскільки запис не завірено підписом відповідальної особи; з 23.12.1996 по 01.04.1997, оскільки запис не завірено печаткою; з 30.06.2000 по 05.06.2001, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивач не погоджується з даним рішенням, тому звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 06.12.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/10436/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
20.12.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки ГУ ПФУ в Полтавській області правомірно прийнято рішення від 27.08.2024 №1183450032845, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, згідно заяви від 20.08.2024, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 66-70).
На підставі Указу Президента України "Про призначення судді" №958/2025 від 13 грудня 2025 року та наказу голови Сумського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 №5-ОС "Про відрахування зі штату суду ОСОБА_2 у зв`язку з призначенням на посаду судді Шостого апеляційного адміністративного суду", на підставі розпорядження керівника апарату №217 від 13.01.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справ №480/10436/24.
Справа розподілена автоматизованою системою документообігу суду судді Воловику С.В.
Ухвалою суду від 15.01.2026 прийнято дану справу до свого провадження та вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), 20.08.2024 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (з.б. а.с. 41-42).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
За результатами розгляду заяви позивача, 27.08.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №1183450032845 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.
Відповідно до вказаного рішення страховий стаж позивача становить 28 років 08 місяців 07 днів.
Також у рішенні зазначено, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи:
- з 01.10.1993, оскільки дата наказу значно відрізняється від дати прийняття на роботу;
- з 05.01.1993 по 31.12.1993, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи;
- з 06.12.1995 по 30.11.1996, оскільки запис не завірено підписом відповідальної особи;
- з 23.12.1996 по 01.04.1997, оскільки запис не завірено печаткою; 
- період роботи з 13.03.1999 по 05.06.2001 до загального страхового стажу зараховано частково (по 30.06.2000 рік), оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 65).
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058- IV).
Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
За змістом частини першої ст. 1 Закону № 1058-IV термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч.ч. 2, 3ст. 24 Закону № 1058-IV).
До набрання чинності Законом №1058-IV стаж роботи для призначення пенсії регламентувався Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII).
Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. п. 1, 2, 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 18 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Таким чином, законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 №159/4178/16-а.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до запису №10 копії трудової книжки від 19.07.1981 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 01.10.1993 прийнято тимчасово листоношею на час відсутності основного робітника в ВЗ № 7 Сумський поштамт на підставі наказу № 492 від 21.08.1993. 
З 05.01.1993 позивач прийнята по договору тимчасово листоношею на час відсутності основного робітника в ВЗ № 7 Сумський поштамт. У графі документ на підставі якого внесено запис значиться Доровір (запис № 12). 
Згідно з записом № 11 вказаної копії трудової книжки, позивача вважати на постійній роботі листоношею на підставі наказу від 20.12.93 Н700. 
Відповідно до запису № 15 копії трудової книжки, позивача з 30.06.1995 звільнено згідно з п.5 ст. 36 КЗпП України по переводу у Сумський міськтелеком на підставі наказу від 30.06.95 Н232 (з.б.а.с.49-50).
Також відповідно до копії довідки про стаж роботи та реорганізацію підприємства, виданою начальником відділу сервісного обслуговування персоналу Сумського регіону АТ "Укрпошта" від 23.05.2024 №05-18/265, ОСОБА_1 згідно архівних облікових документів працювала в Сумському поштамті з серпня 1993 (особовий розрахунковий листок за серпень 1993 року) по 30.06.1995 (наказ на звільнення від 30.06.1995 №232) (а.с. 19).
Отже, робота позивача у спірний період з 05.01.1993 по 31.12.1993 підтверджується записами у трудовій книжці від 19.07.1981 серії НОМЕР_1 та довідкою від 23.05.2024 № 05-18/265.
Проте, спірним рішенні ГУ ПФУ в Полтавській області до загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , зокрема з 05.01.1993 по 31.12.1993, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи.
Суд зазначає, що відсутність у трудовій книжці записів про накази щодо прийняття та звільнення з роботи є певним недоліком щодо заповнення трудової книжки, однак такий недолік не може бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Водночас суд зауважує, що згідно з розрахунком страхового стажу (форма РС-право), відповідач зарахував до страхового стажу позивача частину спірного періоду її роботи, а саме період роботи з 20.12.1993 по 30.06.1995 (з.б.а.с. 29).
Таким чином, оскільки робота позивача у спірний період з 05.01.1993 по 31.12.1993 підтверджується записами у трудовій книжці від 19.07.1981 серії НОМЕР_1 та довідкою від 23.05.2024 № 05-18/265, тому позивач має право і на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 05.01.1993 по 19.12.1993.
Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 06.12.1995 по 30.11.1996, з підстав не завірення запису у трудовій книжці підписом відповідальної особи, та періоду роботи з 23.12.1996 по 01.04.1997, у зв`язку з тим, що запис не завірено печаткою, суд зазначає наступне.
Так, згідно записів № 18 та № 19 у трудовій книжці від 19.07.1981 серії НОМЕР_1 , позивач з 06.12.1995 прийнята на роботу в магазин "Пегас - 22", а з 30.11.1996 її звільнено за власним бажанням. Записи внесені на підставі наказів №124 від 05.12.1995 та № 101 від 28.11.1996. Також вказаний записи скріплено печаткою магазину "Пегас - 22" Дочірнього підприємства ТОВ "БЕТТА ЛТД" (з.б. а.с. 14).
Відповідно до записів № 20 та №21 у трудовій книжці від 19.07.1981 серії НОМЕР_1 , позивач з 23.12.1996 прийнята продавцем в КПП магазин "ПРИЕС" згідно з наказом № 52 від 23.12.1996, а з 01.04.97 її було звільнено в порядку переведення в ТОВ "Гастроном" фрунзенський на підставі наказу № 71 від 01.04.1997. Вказаний запис скріплено підписом директора (а.с. 15).
Отже, період роботи позивача з 06.12.1995 по 30.11.1996 та з 23.12.1996 по 01.04.1997 підтверджується записами в її трудовій книжці.
При цьому наявність недоліків, таких, як не завірення запису підписом відповідальної особи та не завірення запису печаткою у трудовій книжці позивача не спростовує факту наявності у неї страхового стажу у спірні періоди, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Суд враховує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Враховуючи викладене, не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 06.12.1995 по 30.11.1996 та з 23.12.1996 по 01.04.1997 із зазначених підстав, є надмірним формалізмом та вказані помилки не можуть нівелювати відомості трудової книжки, позбавивши позивача права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.07.2000 по 05.06.2001, суд зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової книжки № 26, №27 та № 28 позивач з 13.09.1999 прийнята на роботу в магазин "Продукти" Сільськогосподарського підприємства "Астра" на посаду продавця другої категорії на підставі наказу № 6 від 01.04.1999, з 20.05.1999 переведена на посаду старшого продавця на підставі наказу № 13/1 від 20.05.1999, а з 05.06.2001 позивача звільнено з займаної посади відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (наказ № 24/1 від 05.06.2001). Запис завірено підписом директора та скріплено печаткою Сільськогосподарського підприємства в формі ТОВ "Астра" (а.с. 52).
Проте, у оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ в Полтавській області зазначає, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 період роботи позивача з 13.03.1999 по 05.06.2001 до загального страхового стажу зараховано частково (по 30.06.2000), оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 65).
Отже, відповідно до оскаржуваного рішення (а.с. 65) та розрахунку страхового стажу (форма РС-право) (а.с. 41) відповідач не зарахував до страхового стажу позивач періоду її роботи на посаді старшого продавця в магазині "Продукти" Сільськогосподарського підприємства в формі ТОВ "Астра" з 01.07.2000 по 05.06.2021, у зв`язку з відсутністю даних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Суд зазначає, що згідно із статтею 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Разом з тим відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 вересня 2019 року по справі №489/2283/16-а, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 11 жовтня 2023 року по справі №340/1454/21
Таким чином, суд зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні/перерахунку пенсії позивача періодів її роботи, а також неврахування при обчисленні розміру пенсії заробітної плати, отримуваної позивачем в період, за який підприємством не сплачено страхові внески.
Отже, оскільки обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладено саме на підприємство (роботодавця), суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.07.2000 по 05.06.2021.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 27.08.2024 №1183450032845 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії та зобов`язати саме ГУ ПФУ в Полтавській області, як суб`єкта владних повноважень, що допустив порушення права позивача на належне пенсійне забезпечення, зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 05.10.1993 по 19.12.1993, з 06.12.1995 по 30.11.1996, з 23.12.1996 по 01.04.1997 та з 01.07.2000 по 05.06.2001.
Щодо позовних вимог про призначення пенсії за віком з 11.06.2024, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Отже, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.
Суд зазначає, що до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль легальності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.
Також на даному етапі зазначена вимога позивача є передчасною.
Вказана правова позиція узгоджується із висновками викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.10.2019р. по справі №804/3646/18.
З урахуванням ч.2 ст.9 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України, а також дискреції органу Пенсійного фонду в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області повторно розглянути заяву позивача від 20.08.2024 про призначення пенсії за віком, та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відтак позовна заява підлягає частковому задоволенню.
На підставі ст. 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн, сплачений при зверненні до суду (а.с. 27). 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.08.2024 №1183450032845 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, код ЄДРПОУ 13967927) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди роботи з 05.01.1993 по 19.12.1993, з 06.12.1995 по 30.11.1996, з 23.12.1996 по 01.04.1997 та з 01.07.2000 по 05.06.2001.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, код ЄДРПОУ 13967927) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 20.08.2024 про призначення пенсії за віком, та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, код ЄДРПОУ 13967927) суму судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   С.В. Воловик