ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2026 р. Справа№ 910/3418/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тарасенко К.В.
суддів: Тищенко О.В. 
Коробенка Г.П. 

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.
за участі представників сторін: відповідно до протоколу судового засідання від 05.03.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 (повний текст рішення складено та підписано 13.09.2024)
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024
у справі № 910/3418/24 (суддя – Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус»
про стягнення 497 400,00 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. короткий зміст позовних вимог
20.03.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення 497 400,00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за результатами процедури закупівлі 01.02.2022 між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) було укладено договір про закупівлю № 4600005332 (далі - договір), відповідно до якого підрядник зобов`язався надати послуги: «Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрати газу ГРС Бобринець)». Кінцевий термін виконання робіт становив до 01.02.2023. Відповідно до п. 10.9.1 договору підрядник зобов`язався надати замовнику не пізніше дати укладення цього договору в забезпечення договору безвідкличну безумовну банківську гарантію (надалі - гарантія) на суму 497 000,00 грн, що становить 5% ціни цього договору. На виконання умов договору позивачем була надана банківська гарантія GV/UA/03-2-00513, видана Акціонерним товариством «Український будівельно-інвестиційний банк» 21.01.2022. Термін цієї гарантії встановлений до 30.05.2023 включно. У зв`язку зі спливом цієї гарантії позивач (принципал) уклав з АТ «Комерційний банк «Глобус» (гарант) договір про надання гарантії № 32841/ЮГ-23 від 29.05.2023, відповідно до якого гарант надав на користь відповідача (бенефіціар) гарантії виконання договору (гарантія) на суму 497 000,00 грн. Відповідач реалізував своє право, яке передбачено п. 10.9.5 договору, що стало наслідком сплати позивачем на користь банка-гаранта суми гарантійного платежу, що підтверджується платіжною інструкцією № 291 від 07.07.2023. Позивач вважає, що відповідач безпідставно скористався банківською гарантією, у зв`язку з тим, що позивач неодноразово повідомляв його про настання форс-мажорних обставин за договором, які підтверджуються сертифікатами № 1400-23-1570 від 31.03.2023 та № 3200-23-4692 від 11.12.2023 листами № 116Д-03 від 31.03.2023 та № 722С-12 від 26.12.2023. Позивач вважає, що відповідач має відшкодувати понесені позивачем збитки в розмірі 497 400,00 грн.

1.2. короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції
1.2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 у справі № 910/3418/24 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» 497 400,00 грн безпідставно набутих коштів, 5 968,80 витрат по сплаті державного збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні підстави для звернення до гаранта (АТ «КБ «Глобус») для виплати суми за банківською гарантією № 32841 від 29.05.2023, а відтак грошові кошти в сумі 497 400,00 грн було набуто відповідачем без достатньої правової підстави.
1.2.2. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 у справі № 910/3418/24 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» 33 600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд дійшов висновку про відповідність заявленого позивачем розміру витрат на професійну правову допомогу критеріям, що визначені ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та недоведення відповідачем у запереченнях неспівмірності витрат позивача на правову допомогу. 

1.3. короткий зміст вимог апеляційних скарг
1.3.1. Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 у справі №910/3418/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення 497 400,00 грн, та покласти судові витрати на позивача у повному обсязі.
1.3.2. Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження, задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» та скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 у справі № 910/3418/24 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2024 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 01.10.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2024, зокрема витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3418/24. 
10.10.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/3418/24.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/3418/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 та призначено розгляд справи на 27.11.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/3418/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 у справі № 910/3418/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 27.11.2024.
21.10.2024 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» надійшли відзиви на апеляційну скаргу.
Розпорядженням керівника апарату суду від 26.11.2024 у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2024 у справі визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді – Коробенко Г.П., Тищенко О.В.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 26.11.2024 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 у судовій справі № 910/3418/24 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді – Коробенко Г.П., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 прийнято до провадження справу №910/3418/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя – Тарасенко К.В., судді – Коробенко Г.П., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 прийнято до провадження справу №910/3418/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя – Тарасенко К.В., судді – Коробенко Г.П., Тищенко О.В.
27.11.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в місті Києві.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 призначено розгляд справи №910/3418/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 на 22.01.2025. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 призначено розгляд справи №910/3418/24 за апеляційною скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 на 22.01.2025.
22.01.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючої судді Тарасенко К.В. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 розгляд справи № 910/3418/24 призначено на 12.02.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 відкладено розгляд справи № 910/3418/24 на 05.03.2025.
21.02.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» надійшли пояснення, у яких позивач зазначає про наявність судової справи №910/6519/24, у якій судом розглядаються обставини форс – мажору за договором №4600005332. Позивач зазначає, що висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладені у постанові від 18 лютого 2025 у справі №910/6519/24 щодо обставин форс – мажору за договором №4600005332 повністю знайшли своє відображення у мотивувальній частині рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/3418/24, що підтверджує його законність та обґрунтованість.
05.03.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» надійшли письмові пояснення, у яких відповідач наполягає, що обставини на які посилається позивач не підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому, відповідно, не можуть бути визнані підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025, зокрема, об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 у справі № 910/3418/24, зупинено апеляційне провадження у справі №910/3418/24 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 у справі № 910/3418/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/6519/24.
Зобов`язано учасників справи повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду справи №910/6519/24 та надати відповідні докази.
02.02.2026 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 поновлено апеляційне провадження у справі № 910/3418/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 та апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024. Розгляд справи № 910/3418/24 призначено на 05.03.2026.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги
2.2.1. Відповідач вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції внаслідок порушення норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права та умов Договору, а також без урахування релевантної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає наступне:
- відповідач укладаючи із Позивачем Договір від 01.02.2022 № 4600005332, добросовісно розраховував на своєчасне виконання робіт у строки, передбачені Графіком виконання робіт;
- ТОВ «Оператор ГТС України» звертає увагу, що умовами Договору від 01.02.2022 № 4600005332 визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання;
- при цьому положеннями Договору не передбачено умов, за яких неналежне виконання зобов`язання не визнається порушенням зобов`язання, тобто, наявний факт порушення Позивачем умов Договору в частині строків виконання Робіт як наслідок наявний гарантійний випадок та правові підстави для стягнення гарантії;
- підставою для звернення 29.06.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до Банку-гаранта зі SWIFT з повідомленням про сплату гарантійного платежу за банківською гарантією №32841 від 29.05.2023 року, що була надана на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» стало невиконання/неналежне виконання Принципалом - Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» зобов`язання за договором про закупівлю послуг № 4600005332 від 01.02.2022;
- Позивач не повідомив про початок дії обставин непереборної сили, а також не надав відповідний сертифікат Торгово – промислової палати України, що у свою чергу є недотримання п. 8.2 Договору з боку Позивача;
- відтак, позивач не довів наявність форс-мажорних обставин, як наслідок відсутні підстави для звільнення його від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за Договором;
- судом першої інстанції не з`ясовано з урахуванням пунктів 8.2. і 8.3. Договору наявність у позивача права посилання на форс-мажор як підставу для звільнення від відповідальності за порушення договірних зобов`язань.
2.2.2. Відповідач не погоджується із додатковим рішенням про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення суду, відповідач зазначає наступне:
- до закінчення судових дебатів стороною Позивача не подано заяву про надання доказів понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу та не наведено обставин, які перешкоджають поданню такої заяви в ході судового розгляду, що не було враховано судом;
- задоволені та стягнуті Судом витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, наданих адвокатом Позивача, оскільки дана справа не є складною та не потребує значного обсягу юридичного опрацювання, результат її вирішення не впливає на репутацію Позивача і не викликає жодного публічного інтересу.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
2.3.1. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, зазначаючи наступне:
- позивач наполягає, що апелянт не наводить аргументів на спростування висновків суду, а наводить первинну позицію незгоди з позовними вимогами позивача;
- на виконання п. 8.2. договору позивачем 03.03.2022 було направлено відповідачу письмове повідомлення про настання обставин форс-мажору на його офіційну електронну адресу зазначену у п.14.13.1 договору: info@tsoua.com. Докази повідомлення: лист вих. №090/02 від 25.02.2022 та скріншот з поштового серверу про відправку даного повідомлення, наявні в матеріалах справи;
- апелянт в апеляційній скарзі підтверджує факт отримання повідомлення від позивача про початок обставин непереборної сили. При цьому, доказів надіслання позивачу заперечень з приводу неналежного повідомлення про форс-мажорні обставини не надав.
Відтак, за доводами позивача, суд першої інстанції за наслідками з`ясування обставин справи, на підставі досліджених у судовому засіданні належних і допустимих доказів, встановив наявність обставин непереборної сили за договором №4600005332 та дійшов правильного висновку про продовження строку виконання зобов`язань за договором. Також неможливість виконання зобов`язань за договором в наслідок форс – мажорних обставин свідчить про відсутність гарантійного випадку, отже виплата гарантійного платежу на користь відповідача відбулася безпідставно.
Також позивач зазначає, що очікує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції орієнтовно у сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Фактична сума витрат на професійну правничу допомогу буде уточнена за результатами розгляду справи. Докази щодо надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції та розрахунок суми фактичних витрат буде подано до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
2.3.2. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення без змін, зазначаючи наступне:
- позивач в межах строку визначеного положеннями Господарського процесуального кодексу України у першій заяві по суті спору – позові від 20.03.2024 зробив відповідну заяву про подачу суду доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу та у строк визначений ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду), подав до суду відповідні докази на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу;
- апелянтом не наведено обґрунтованих доводів на підтвердження неспівмірності витрат позивача, а лише заявлено про неспівмірність вартості однієї години у порівнянні із ринковими цінами адвокатських послуг та зроблено припущення неспівмірності вартості адвокатських послуг із складністю справи.
2.3.3. Третя особа своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відтак, з урахуванням частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, справа розглядається за наявними матеріалами.

2.4. явка в судове засідання 
У судове засідання 05.03.2026 з`явились представники учасників справи.
Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.
Представник позивача просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про розгляд справи в суді апеляційної інстанції була повідомлена належним чином та завчасно, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку ухвали суду до її електронного кабінету системи «Електронний суд».
Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а також те, що наявних матеріалів достатньо для належного перегляду оскаржуваного рішення суду в апеляційному порядку, оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та за відсутності представників, що не з`явились в судове засідання.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.
3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:
3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини
01.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» (позивач, підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (відповідач, замовник) було укладено договір № 4600005332 (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору підрядник за завданням замовника, відповідно до умов цього договору про закупівлю, зобов`язується на свій ризик надати послуги: Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрати газу ГРС Бобринець) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (які, з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (зі змінами та доповненнями), норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, далі іменуються - роботи), а замовник зобов`язався прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього договору.
Згідно п. 1.2 договору склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток №1), Договірною ціною (додаток №2) та Графіком виконання робіт (додаток №3), які є невід`ємною частиною договору.
Згідно з п. 3.1 договору загальна вартість виконуваних робіт за цим договором, що є ціною договору згідно із Договірною ціною (додаток №2) становить 9 948 000,00 грн з ПДВ.
Додатковою угодою № 1 від 11.11.2022 сторонами внесено зміни до п. 3.1 договору та визначено загальну вартість робіт, що становить 9 912 525,36 грн. Також даною додатковою угодою викладено в новій редакції додаток №1 та додаток №2 до договору.
Відповідно до п. 11.1 договору він вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 395 календарних днів. В частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.
Отже договір діє до 02.03.2023 включно.
Відповідно до п. 10.9.1 договору відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі по предмету закупівлі «Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрати газу ГРС Бобринець)» згідно оголошення про проведення процедури закупівлі № UA-2021-11-11-003053-а, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу 11.11.2021, підрядник зобов`язується надати замовнику не пізніше дати укладення цього договору в забезпечення виконання договору безвідкличну безумовну банківську гарантію (надалі - гарантія) на суму 497 400,00 грн, що становить 5% ціни цього договору.
Згідно з п. 10.9.3 договору термін дії гарантії - до 30.05.2023 включно.
З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2022 Акціонерним товариством «Український будівельно-інвестиційний банк» (гарант) видано банківську гарантію №BGV/UA/03-2-00513, якою гарант безумовно зобов`язався протягом п`яти банківських днів після одержання паперового оригіналу першої письмової вимоги бенефіціара, оформленої належним чином та/або електронного SWIFT-повідомлення через Банк бенефіціара, сплатити бенефіціару повну суму банківської гарантії у розмірі 497 400,00 грн, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання буд-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена, у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за договором. Ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє включно до 30.05.2023.
29.05.2023 між позивачем (принципал) та Акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» (банк-гарант) укладено договір про надання гарантії № 32841/ДОГ-23, відповідно до якого банк-гарант надає гарантії виконання договору з метою забезпечення належного виконання принципалом умов договору № 4600005332 від 01.02.2022, що укладається за результатами процедури закупівлі: «Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрат газу ГРС Бобринець)», згідно оголошення про закупівлю № UA-2021-11-11-003053-а, що проводилася Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператором газотранспортної системи України» (бенефіціар); сума гарантії 497.400,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2023 Акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» (гарант) видано банківську гарантію № 32841, якою гарант безумовно зобов`язався протягом п`яти банківських після одержання паперового оригіналу першої письмової вимоги бенефіціара, оформленої належним чином та/або електронного SWIFT-повідомлення через Банк бенефіціара, сплатити бенефіціару повну суму банківської гарантії у розмірі 497 400,00 грн, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання буд-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена, у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за договором. Ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє включно до 15.07.2023.
Згідно з п. 10.9.5 договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) підрядником своїх зобов`язань за цим договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах визначених гарантією.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права

3.2.1. щодо рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 
Відповідач звернувся до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» із вимогою (SWIFT-повідомлення від 29.06.2023) про сплату грошової суми за банківською гарантією № 32841 від 29.05.2023, що була видана на користь позивача, в розмірі 497 400,00 грн.
Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус» листом № 1-2317 від 30.06.2023 повідомив позивача про необхідність здійснення гарантійного платежу в розмірі 497 400,00 грн, у зв`язку з чим просив перерахувати кошти у зазначеному розмірі на рахунок банку.
Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус» листом № 1-2369 від 06.07.2023 повідомив позивача, що 06.07.2023 банк на виконання банківської гарантії здійснив сплату коштів відповідачу в сумі 497 400,00 грн.
07.07.2023 позивач сплатив на користь АТ «КБ «Глобус» грошові кошти у розмірі 497 400,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 291 від 07.07.2023.
За доводами позивача, кошти, отримані відповідачем в розмірі 497 400,00 грн, є безпідставно набутими, а тому підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Оцінивши доводи учасників справи та наявні у справі докази як окремо, так і в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
За змістом п. 4.1 договору підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладання цього договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником Графіку виконання робіт (додаток №3), що додається до цього договору та є невід`ємною його частиною.
Відповідно до додатку №3 - Графіку виконання робіт визначено наступні строки
1) Обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень за отримання результатів експертиз робочої документації - 120 календарних днів;
2) Виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи - 300 календарних днів;
3) Пусконалагоджувальні роботи - 365 календарних днів.
Відповідно до п. 4.2 договору строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у цей договір у випадах, передбачених чинним законодавством України.
Пунктом 4.3 договору визначено, що датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому розділом 5 цього договору.
Згідно з п. 5.1 договору передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.
Відповідно до п. 4.4 договору місце виконання робіт (об`єкт) - ГРС Бобринець, Кіровоградська обл., м. Бобринець, вул. Польова, 1.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи за договором на загальну суму 9.871.544,31 грн, що підтверджується наступними документами:
Актом № 1 здачі-приймання виконаних проєктних робіт від 24.06.2022 на суму 126 593,32 грн.
Актами приймання виконаних будівельних робіт:
№ 1 від 22.03.2023 за березень 2023 року на суму 8 907,06 грн;
№ 1 від 19.10.2023 за жовтень 2023 року на суму 363 148,38 грн;
№ 1 від 23.02.2024 за лютий 2024 року на суму 55 811,21 грн.;
Актами вартості устаткування, придбання якого покладено на виконання робіт:
за березень 2023 року на суму 9 277 102,48 грн;
за жовтень 2023 року на суму 1 581,86 грн;
за лютий 2024 року на суму 38 400,00 грн.;
Довідками про вартість виконаних робіт та витрати:
від 22.03.2023 за березень 2023 року на суму 9 286 009,54 грн;
від 19.10.2023 за жовтень 2023 року на суму 364 730,24 грн;
від 23.02.2024 за лютий 2024 року на суму 94 211,21 грн.
Як правильно встановив суд першої інстанції, матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення умов договору зобов`язання щодо виконання робіт у визначені договором строки повністю не здійснив.
Водночас, позивач як на підставу неможливості виконання зобов`язань за договором посилається на наявність форс-мажорних обставин, що виникли у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та наразі триває.
Згідно з п. 8.1 договору жодна із сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов у разі настання надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Відповідно до п. 8.2 договору сторони протягом 10 (десяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажора) у письмовій формі. Повідомлення про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажора) та строк їх дії підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України.
У п. 8.3 договору зазначено, що неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або не надання сертифікату Торгово-промислової палати України, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.
Відповідно до п. 8.4 договору сторони дійшли згоди, що при настанні обставин непереборної сили виконання зобов`язань за цим договором продовжується на строк, відповідний строку дії вказаних обставин.
Приписами частин першої, другої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україна» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
Отже, відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.
Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
При цьому, неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 03.03.2022 на електронну пошту відповідача (info@tsoua.com) було надіслано повідомлення № 090/02 від 25.02.2022 про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажора), у зв`язку з чим виконання договору № 4600005332 від 01.02.2022 просив вважати продовженим на відповідний строк дії вказаних обставин.
При цьому, відповідачем не було надіслано позивачу жодного заперечення з приводу неналежного повідомлення позивачем про настання форс-мажорних обставин за договором.
За зверненням позивача Донецькою торгово-промисловою палатою надано Сертифікат № 1400-23-1570 від 31.03.2023, який 31.03.2023 позивачем разом з листом № 116Д-03 від 31.03.2023 був надісланий відповідачу на його електронну пошту (info@tsoua.com).
У листі № 116Д-03 від 31.03.2023 позивач пропонував відповідачу укласти додаткову угоду до договору щодо продовження терміну виконання робіт.
Сертифікатом № 1400-23-1570 від 31.03.2023 засвідчена дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливлюють виконання договору в зазначені терміни, а саме: військова агресія рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, активні бойові дії та території Києва та Київської області, евакуація населення та неможливість в короткий термін зібрати працівників для поновлення робіт або швидко знайти заміну; дата настання форс-мажорних обставин 24.02.2022, дата закінчення - тривають на 31.05.2023.
В подальшому за зверненням позивача Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою видано Сертифікат № 3200-23-4692 від 11.12.2023, який 26.12.2023 позивачем разом з листом № 722С-12 від 26.12.2023 був надісланий на електронну пошту відповідача (info@tsoua.com).
У листі № 722С-12 від 26.12.2023 позивач посилаючись на п. 8.4 договору просив виконання зобов`язань за договором вважати продовженим на строк дії форс-мажорних обставин; повідомив що станом на 26.12.2023 виконані всі можливі роботи по договору, сформовано останній акт приймання виконаних робіт за грудень 2023 року, який передано відповідачу для оформлення.
Сертифікатом № 3200-23-4692 від 11.12.2023 засвідчена дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливлюють виконання договору в зазначені терміни, а саме: військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, продовження дії правового режиму воєнного стану, як наслідок: загальна військова мобілізація, військові дії, введення комендантської години, тривале аварійне, позапланове відключення електроенергії внаслідок пошкодження об`єктів енергетичної інфраструктури, постійні масовані ракетні та артилерійські обстріли, повітряні тривоги в зв`язку з цим, унеможливлення виконання роботи тривалий час, що стало перешкодою для здійснення виробничих процесів, сповільнення здійснення господарської діяльності; дата настання форс-мажорних обставин 24.02.2022, дата закінчення - тривають на 11.12.2023.
Порядок засвідчення встановлення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в системі ТПП України визначений Регламентом засвідчення Торгово-промислової палати України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України № 44 від 18.12.2014, № 44 (5), із змінами, (далі - Регламент; розміщений на офіційному сайті ТПП України www.ucci.org.ua).
Пункт 4.2 Регламенту передбачає, що ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань, зокрема, за умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.
На офіційному сайті ТПП України www.ucci.org.ua оприлюднено Розпорядження Президента ТПП України Геннадія Чижикова № 3 від 25.02.2022, в якому установлено, що тимчасово, на період дії воєнного стану на території України до припинення або скасування воєнного стану на території України, уповноважені регіональні торгово-промислові палати, в тому числі Донецька ТПП та Київська обласна (регіональна) ТПП, мають право за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, в тому числі передбачених пунктом 4.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України і регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин, який затверджено Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014, № 44 (5), із змінами та доповненнями.
Отже, з огляду на те, що ТПП України уповноважила Донецьку ТПП та Київську обласну (регіональну) ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини, що стосуються зобов`язань за договорами, в яких передбачено таку функцію до компетенції ТПП України, тому подані позивачем сертифікати є належними доказами.
Викладені обставини підтверджують те, що позивач неодноразово попереджав відповідача про наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з наданням відповідних сертифікатів, а також пропонував укласти додаткову угоду щодо продовження строків виконання робіт з метою належного виконання обов`язків прийнятих на себе умовами укладеного між сторонами договору.
Оскільки сертифікатами засвідчено наявність форс-мажорних обставин, які настали з 24.02.2022 та тривали станом на 29.06.2023 (звернення відповідача до банку про сплату грошової суми за банківською гарантією), а отже підтверджено неможливість виконання позивачем зобов`язань з виконання робіт у визначений договором строк. 
З огляду на наявність обставин непереборної сили, обґрунтованим є висновок, що в силу умов п. 8.4 договору виконання позивачем своїх зобов`язань за договором продовжено.
Посилання відповідача на те, що позивачем не дотримано умов повідомлення про настання форс-мажорних обставин, оскільки не був наданий відповідний сертифікат, судом відхиляються з огляду на те, що відповідачем не було надано заперечень з приводу отриманого листа позивача № 090/02 від 25.02.2022. 
Крім цього судова колегія наголошує, що позивач знаходиться у м. Києві та з огляду на початок активних бойових дій в місті Києві, які тривали до 30.04.2022 позивач був позбавлений можливості отримати відповідний сертифікат та надіслати його разом з повідомлення, яке в свою чергу було надіслано у строки визначені договором.
Поміж цим, колегія суддів враховує, що провадження у даній справі зупинялось до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/6519/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» про стягнення 1 814 534,05 грн, з яких пені у розмірі 1 132 387,48 грн та штрафу у розмірі 682 146,57 грн за порушення строків виконання робіт за договором №4600005332 від 01.02.2022.
Предметом справи № 910/6519/24 є стягнення штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт за договором №4600005332 від 01.02.2022, у межах якої встановлювались обставини непереборної сили, на які відповідач посилався як на підставу відсутності своєї вини.
За наслідками розгляду справи № 910/6519/24 рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 у справі № 910/6519/24 залишено без змін.
У свою чергу Верховний Суд за наслідками касаційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 у справі № 910/6519/24 прийняв постанову від 28.01.2026, якою залишив вказані судові рішення без змін та погодився з висновками судів попередніх інстанцій в тому, що відповідачем доведено наявність підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення зобов`язання за Договором від 01.02.2022 у спірний період. При цьому суди врахували, що відповідачем повідомлено позивача про виникнення форс-мажорних обставин в межах строку передбаченого пунктом 8.2 Договору, у той час як умовами Договору строк, протягом якого сторона повинна надати сертифікат ТПП України, яким підтверджуються обставини непереборної сили, не передбачено.
Вказані обставини при розгляді даної справи зокрема враховуються судом як преюдиційні в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19 дійшла висновку, що відповідно до статей 560, 563, 565 Цивільного кодексу України обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.
Верховний Суд у вказаній справі зазначив, що при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта платити за гарантією, в предмет доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, підтверджено у справі №910/6519/24 та не спростовано відповідачем, матеріалами справи підтверджено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які свідчать про неможливість виконання позивачем зобов`язання за договором щодо своєчасного виконання робіт, тому суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно звернувся до гаранта з вимогою про виплату банківської гарантії за невиконання позивачем зобов`язання за договором, яка була задоволена гарантом.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що виплата грошових коштів гарантом відповідачу відбулася за відсутності гарантійного випадку. 
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 Цивільного кодексу України.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки у разі, якщо така правова підстава в подальшому відпала, зокрема, визнана недійсною в установленому порядку, або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого без правової підстави, передбаченої законом, іншими правовими актами чи правочином.
Системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 177, частини 1 статті 202, частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.
Наведені вище правові положення дають підстави для висновку, що стягнення безпідставно набутих коштів у порядку, передбаченому положеннями частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України є можливим за умови обов`язкового доведення відсутності правової підстави для набуття таких коштів особою, до якої заявлено вимогу про повернення коштів.
Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
З огляду на встановлені судом обставин відсутності у відповідача підстав для звернення до гаранта (АТ «КБ «Глобус») для виплати суми за банківською гарантією № 32841 від 29.05.2023, грошові кошти в сумі 497 400,00 грн було набуто відповідачем без достатньої правової підстави.
Разом з цим, суд враховує, що відповідно до обставин даної справи перерахування гарантом грошових коштів в сумі 497 400,00 грн на користь бенефіціара (відповідача) відбулось у зв`язку з договором та гарантією, однак не на їх виконання, тобто перерахування відбулось без правових підстав, а отже вимоги позивача про стягнення цих коштів з відповідача на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України є обґрунтованими.

3.2.2. щодо додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024
На виконання вимог ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивачем зазначено, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 40 000,00 грн, а докази надання професійної правничої допомоги та розрахунок фактичних витрат буде подано до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
У заяві про розподіл судових витрат позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 33 600,00 грн витрат на правничу допомогу.
Судом встановлено, що заява про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесення витрат подана позивачем до суду 14.08.2024, тобто в межах встановленого строку для її подання.
19.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» (позивач, клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Сокіл» (виконавець) укладено договір про надання правничої допомоги № 19/03/24 (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надавти правничу допомогу клієнту у справі про стягнення суми боргу з ТОВ «Операто газотранспортної системи України» (договір № 4600005332) в порядку та на умовах, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується у свою чергу оплачувати виконавцю гонорар за надання правничої допомоги згідно ст. 3 даного договору.
20.03.2024 Адвокатським об`єднанням «Сокіл» на представництво Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» видано адвокату Радченко Олександру Павловичу ордер серії АІ № 1572618.
Підтвердженням того, що Радченко Олександр Павлович є відомості з Єдиного реєстру адвокатів України з яких вбачається, що вона має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3398 від 18.05.2017.
Відповідно до п. 3.1 договору сторони погодили, що розмір гонорару та порядок його оплати визначається сторонами договору у додатковій угоді до даного договору.
19.03.2024 між клієнтом та виконавцем укладено додаткову угоду № 1 до договору (далі - додаткова угода), згідно п. 1 якої вона визначає розмір гонорару виконавця за надання правничої допомоги клієнту про стягнення суми боргу з ТОВ «Оператор газотранспортної системи України».
Згідно з п. 2 додаткової угоди сторони погодили, що гонорар виконавця залежить від кількості годин, затрачених виконавцем на надання правничої допомоги клієнту та вартості однієї години надання правничої допомоги.
Гонорар за надання правничої допомоги обраховується шляхом множення загальної кількості годин, затрачених виконавцем на надання правничої допомоги клієнту, на вартість однієї години надання правничої допомоги (п. 2 додаткової угоди).
Відповідно до п. 4 додаткової угоди за домовленістю сторін вартість однієї години надання правничої допомоги становить 3 500,00 грн.
Згідно з п. 5 додаткової угоди сторони погодили, що такий вид правничої допомоги як участь у судовому засіданні обраховується за вартістю однієї години надання правничої допомоги (3 500,00 грн.) за кожне судове засідання, у якому приймав участь адвокат виконавця, незалежно від тривалості такого судового засідання.
Відповідно до п. 7 додаткової угоди сторони погодили, що передача правничої допомоги відбувається шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі наданої правничої допомоги.
13.08.2024 між сторонами складено акт приймання-передачі наданої правничої допомоги, яким засвідчено надання наступних послуг, загальна вартість яких склала 33 600,00 грн:
1. Підготовка та подання позовної заяви:
1.1 аналіз та вивчення матеріалів справи для подання позовної заяви, аналіз судової практики, витрачено 1,3 години, загальна вартість 4 550,00 грн;
1.2 складання та подача позовної заяви, витрачено 2,3 години, загальна вартість 8 050,00 грн;
2. Складання та подача відповіді на відзив разом із клопотанням про долучення доказів, витрачено 2 години, загальна вартість 7 000,00 грн;
3. Участь адвоката у 4-х судових засіданнях, загальна вартість 14 000,00 грн.
Згідно з п. 8 додаткової угоди оплата гонорару здійснюється клієнтом, шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок виконавця, але в будь-якому разі не пізніше п`яти днів з дати підписання акту приймання-передачі наданої правничої допомоги.
Відповідно до платіжної інструкції № 3382 від 13.08.2024 позивачем перераховано Адвокатському об`єднанню «Сокіл» кошти в розмірі 33 600,00 грн.
Таким чином, наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт надання позивачу та сплати ним правової допомоги на погоджену між клієнтом та виконавцем суму у розмірі 33 600,00 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у запереченнях не доведено неспівмірність витрат позивача на правову допомогу.
В апеляційній скарзі відповідач наполягає на тому, що задоволені та стягнуті судом витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, наданих адвокатом Позивача, оскільки дана справа не є складною та не потребує значного обсягу юридичного опрацювання, результат її вирішення не впливає на репутацію Позивача і не викликає жодного публічного інтересу.
Перевіривши вказані доводи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Колегія суддів вважає, що будь-яких доказів або підтверджених документально обґрунтувань чи розрахунків, які б свідчили про неналежність чи ненадання позивачу передбачених договором послуг адвоката, які були присуджені до стягнення судом першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі не навів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що останнім не доведено у відповідності до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 33 600,00 грн.
Водночас, за висновком судової колегії, наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт надання та сплати правової допомоги позивачу в розмірі 33 600,00 грн, яку було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача як таку, що відповідає критеріям, визначеними ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. мотиви прийняття або відхилення аргументів учасників справи 
Колегія суддів наголошує, що доводи апеляційної скарги здебільшого відтворюють зміст відзиву на позов, були оцінені судом першої інстанції при винесенні рішення та вмотивовано спростовано в мотивувальній частині рішення суду. 
Колегією суддів встановлено, що при вирішенні спору судом першої інстанції була надана належна оцінка доводам сторін та всебічно досліджено докази, як окремо, так і в їх сукупності, а тому доводи скаржника про неповне з`ясування судом обставин справи суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими.
Судова колегія вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне та обґрунтоване рішення на підставі встановлених обставин справи з урахуванням актуальної та сформованої судової практики в аналогічних правовідносинах.
Щодо посилань відповідача стосовно ненадання позивачем до закінчення судових дебатів заяви про надання доказів понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу та не наведенння обставин, які перешкоджають поданню такої заяви в ході судового розгляду, що не було враховано судом – колегія суддів наголошує, що як вбачається з матеріалів справи, позивач в межах строку визначеного положеннями Господарського процесуального кодексу України у першій заяві по суті спору – позові від 20.03.2024 зробив відповідну заяву про подачу суду доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу та у строк визначений ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду), подав до суду відповідні докази на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, а відтак вказані доводи скаржника відхиляються як необґрунтовані.
Доводи апелянта стосовно неспівмірності присуджених до стягнення витрат позивача на правничу допомогу оцінено судовою колегією у пункті 3.2.2. мотивувальної частини цієї постанови та встановлено їх необґрунтованість.
Усі інші доводи та міркування учасників справи судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Також судова колегія погоджується з розподілом судових витрат позивача на правничу допомогу.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини, воно закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України (тут і надалі - чинного на момент виникнення спірних правовідносин) гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає зазначене у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони (ч. 2 ст. 200 Господарського кодексу України).
Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.
Отже, гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Відповідно до ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.
Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (частина перша статті 565 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 568 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за гарантією.
Відповідно до Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004, зареєстрованого Міністерством юстиції України 13.01.2005 за № 41/10321, гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії; гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин.
Згідно з підпунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частинами 3 та 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Через недотримання норм частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за змістом частини 5 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зі змісту пункту 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами статті 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Стороною в договорі про надання правової допомоги є Адвокатське бюро. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього Закону).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Разом з цим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

5. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ:
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення та додаткове рішення суду прийняті у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування чи зміни не вбачається.
Рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 у справі № 910/3418/24 підлягають залишенню без змін. 
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 у справі №910/3418/24 задоволенню не підлягають.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:
Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 у справі №910/3418/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 у справі №910/3418/24 залишити без змін.
3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 у справі №910/3418/24 залишити без змін.
4. Матеріали справи №910/3418/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 11.03.2026.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко 

Судді О.В. Тищенко

Г.П. Коробенко