ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року	справа № 380/19837/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просить;
- визнати протиправними дії - рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 192650014203 від 26.08.2025, щодо відмови в призначенні пільгової пенсії зі зниженням пенсійного віку на пільгових умовах по Списку №1,2 при досягненні 50-ти років, згідно до п. «б» ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» та скасувати його;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням пільгового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1,2 при досягненні 50- ти років, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» за періоди роботи на ПАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 02.06.1994 до 24.12.2003 (по Списку № 2 ) та 25.12.2003 по 26.10.2020 (по Списку № 1,2) та правової позиції суду.
Ухвалою від 06.10.2025 позовну заяву залишено без руху.
09.10.2025 представник позивачки надіслав суду нові позовну заяву, у якій просив:
1.Визнати протиправними дії - рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 192650014203 від 26.08.2025, щодо відмови в призначенні пільгової пенсії зі зниженням пенсійного віку на пільгових умовах по Списку №1,2 при досягненні 50-ти років, згідно до п. «б» ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» та скасувати його. 
2. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням пільгового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1,2 при досягненні 50 ти років, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» за періоди роботи на ПАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з року (по Списку № 2 ) та 25.12.2003 по 26.10.2020 (по Списку № 1,2) та правової позиції суду.
Ухвалою від 15.10.2025 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася 18.08.2025 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Зазначену заяву за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та прийняло рішенням №192650014203980/2020 від 30.06.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1 та Списком № 2 на підставі п. "б" у зв`язку із недосягненням пенсійного віку 55 років, відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Позивачка вважає спірне рішення протиправним, оскільки, на її думку, пільгового та страхового стажу достатньо для призначення пенсії по віку на пільгових умовах.
Позивачка стверджує, що має право на призначення пільгової пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та №2 на підставі п "б" у зв`язку із досягненням 50 річного віку. Також вважає протиправним не зарахування до пільгового страхового стажу періоду роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 23.02.1995 з 02.06.1994 по 24.12.2003 та з 25.12.2003 по 26.10.2020.
Стверджує: «…Згідно до запису в трудовій книжці № НОМЕР_3 від 23.02.1995 року, диплому № НОМЕР_4 про навчання в СПТУ №1 з 01.091991 по 17.05.1994 року, та наказів ОК № 36 к 437 від 20.05.1994, №124 від 31.10.1994, №63-к від 20.08.1999, № 144к від 31.12.2004, №7к від 07.01.2005, 59К від 25.11.2005, №140 КД 04.08 2016 позивачка працювала у Закритому акціонерному товаристві «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ», тому має право на пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку на пільгових умовах по Списку №1,2 при досягненні 50-ти років. Стаж роботи ОСОБА_1 з 20.05.1994 по 04.082016 року на посадах які дають право на пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку на пільгових умовах по Списку № 1,2…».
Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.
Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти позову, мотивуючи тим, що позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася 18.08.2025 до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. З урахуванням Порядку 22-1 органом, що приймав рішення за заявою позивачки, визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №192650014203980/2020 від 30.06.2020 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. 
Вік позивачки на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах - 50 років 08 днів. Страховий стаж позивачки становить 30 років 01 місяць 23 дні. Пільговий стаж (Список №2) становить 10 років 09 місяців 03 дні.
Вказує: «… що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди навчання з 01.09.1991 по 17.05.1994 згідно диплому серії НОМЕР_5 , оскільки диплом виданий ОСОБА_2 , що не відповідає дошлюбному прізвищу – ОСОБА_3 (згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 виданого 10.09.1994). Згідно поданих документів право на призначення дострокової пенсії відсутнє, оскільки не підтверджено статус загиблого військовослужбовця. Згідно розділу 2 пункт 6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що членами сімей резервістів і військовозобов`язаних долучаються документи, які підтверджують належність померлого (загиблого) до таких осіб (незалежно від наявності в посвідченні зазначених вище відомостей). Однак, особа матиме право на пенсію з 11.08.2030 згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася 18.08.2025 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пільгової пенсії зі зниженням пенсійного віку на пільгових умовах по Списку №1,2 згідно до пункту «б» ст. 13 Закону України Закону «Про пенсійне забезпечення» та доданими до заяви документами.
Із метою підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1,2 на підставі п "б" позивачка подала до пенсійного органу: 
1. довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_1 ;
2. заяву про призначення/перерахунок пенсії від 18.08.2025 №2952;
3. паспорт або ID-картка або посвідка № НОМЕР_7 ;
4. диплом (свідоцтво, атестат) про навчання від 17.05.1994№ НОМЕР_5 ;
5. довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.07.2022 №6119-5001855671;
6. документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (атестація) № 6/3365;
7. документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (робота) № 455 від 04.09.2020;
8. документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (трудова) № НОМЕР_2 від 23.02.1995;
9. свідоцтво про народження дитини від 16.04.2003 року серія НОМЕР_8 ;
10. свідоцтво про розірвання шлюбу від 06.05.1999 року серія НОМЕР_9 ;
11. свідоцтво про шлюб (2) від 11.07.2020 року серія НОМЕР_10 ;
12. свідоцтво про шлюб (1) від 10.09.1994 року серія НОМЕР_6 .
Пунктом 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Порядок №22-1), затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, визначено, що заява на призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр). Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. 
Відповідно до пункту 4.2. Порядку №22-1, розгляд документів, наданих для призначення пенсії позивачу провадився за принципом “екстериторіальності” Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.08.2025 щодо призначення їй пенсії на пільгових умовах, а також доданих до заяви документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийняте Рішення від 26.08.2025 за №192650014203, відповідно до якого позивачці відмовлено в призначенні такого виду пенсії з огляду на наступне.
Рішення мотивоване наступним:
«… Вік заявника 50 років 08 днів. Страховий стаж особи становить 30 років 01 місяць 23 дні. Пільговий стаж за Списком №2 становить 10 років 09 місяців 03 дні. 
За доданими документами до страхового стажу не зараховано: – періоди навчання з 01.09.1991 по 17.05.1994 згідно диплома серії НОМЕР_5 , оскільки диплом виданий ОСОБА_2 , що не відповідає дошлюбному прізвищу – ОСОБА_3 (згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 виданого 10.09.1994). 
Згідно поданих документів право на призначення дострокової пенсії відсутнє, оскільки не підтверджено статус загиблого військовослужбовця. 
Згідно розділу 2 пункт 6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління ПФУ 25.11.2005 №22-1 передбачено, що членами сімей резервістів і військовозобов`язаних долучаються документи, які підтверджують належність померлого (загиблого) до таких осіб (незалежно від наявності в посвідченні зазначених вище відомостей). 
Однак, особа матиме право на пенсію з 11.08.2030 згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"…».
Не погодившись із цим рішенням, позивачка звернулася до суду.
Звертаючись до суду, у позовній заяві позивачка зазначила: 
«…Спірним у цій справі (предмет спору) є: зарахування до пільгового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1,2, при досягненні 50-ти років, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» за періоди роботи на ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 02.06.1994 року по 24.12.2003 року (по Списку № 2 ) та 25.12.2003 року по 26.10.2020 року (по Списку № 1,2)…».
Відтак суд розглядає справу, враховуючи межі оскарження спірного рішення, визначені позивачкою у позові.
Надаючи оцінку позиціям сторін, суд застосовує наступні правові норми.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), норми якого суд застосовує в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин. 
У розумінні абз. 22 ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За змістом ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз вищезазначених положень дає суду підстави для висновку, що обов`язок ведення трудових книжок законодавцем покладений на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Судом встановлено, що у трудовій книжці НОМЕР_2 від 23.02.1995 року позивачки містяться наступні записи за спірні періоди: 
- запис №2, 20.05.1994, працювала за посадою машиніст компресійних установок цеху ацетальдегіду та ацетону за 4 розрядом (наказ ОК 36к від 20.05.1994);
- запис №3, 16.08.1999, переведена машиністом компресійних установок цеху синтезу метанолу виробництва «Оргсинтез» за 4 розрядом (наказ 63-к від 20.08.1999);
- запис №4, 31.12.2004, звільнена за переводом на підставі п.5 ст36 КЗпП України (наказ №144 від 31.12.2004);
- запис №5, 01.01.2005, прийнята на посаду машиніста компресорних установок відділення підготовки газу цеху синтезу метанолу виробництва «Оргсинтез» за 4 розрядом по переводу з СДВП «Об`єднання АЗОТ» (наказ №7к від 07.01.2005);
- запис №7, 23.11.2005, переведена апаратником хімічної водо очистки та нейтралізації промстоків цеху аміаку цеху 1-А. (наказ №59к від 25.11.2005). 
- запис №9, 01.09.2010, переведена апаратником знесолення води цеху аміаку 1-А. (наказ №0074-к від 13.09.2010);
- запис №11, закрите акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ» 12.04.2011 перейменоване на «Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання «АЗОТ», протокол загальних зборів №9 від 12.04.2011;
- запис №12, 01.04.2015 цех аміаку 1-А перейменований в цех виробництва аміаку 1-А (наказ ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання «АЗОТ», №298 від 30.03.2015);
- запис №13, 01.06.2016, переведена апаратником знесолення води, зайнятих на розбавленні хімічної продукції вказаних в Списку №1 цеху виробництва аміаку 1-А ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання «АЗОТ» (наказ №0047-кд від 27.05.2016);
- запис №14, 04.08.2016, звільнена з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання «АЗОТ», за особистим бажанням за ст.38 КЗпП України (наказ № 0140 КД від 04.08.2016);
- запис №15, 29.09.2016, прийнята продавцем (наказ №7 від 28.09.2016);
- запис №16, 31.10.2016, звільнена за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України (наказ №17 від 31.10.2016); 
- запис №17, 01.11.2016, прийнята продавцем (наказ №6 від 31.10.2026);
- запис №18, 02.03.2017, звільнена у зв`язку із переведенням до ФОП ОСОБА_4 згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ №04 від 01.03.2017);
- запис №19, 03.03.2017, прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів (наказ №2 від 02.03.2017);
- запис №20, 13.04.2017, звільнена у зв`язку із переведенням до ФОП ОСОБА_5 згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ №08 від 12.04.2017);
- запис №21, 14.04.2017, прийнята продавцем непродовольчих товарів (наказ №03 від 13.04.2017); 
- запис №22, 04.09.2017, звільнена у зв`язку із переведенням до ФОП Цокачем, згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ №17 від 01.09.2017);
- запис №23, 05.09.2017, прийнята продавцем непродовольчих товарів (наказ №26, від 04.09.2017);
- запис №24, 08.02.2018, звільнена у зв`язку із переведенням до ФОП ОСОБА_6 згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ №06 від 07.02.2018); 
- запис №25, 09.02.2018, прийнята керуючою магазину (наказ №12 від 13.06.2018);
- запис №26, 14.06.2018, звільнена у зв`язку із переведенням до ФОП ОСОБА_4 згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ №12 від 13.06.2018);
- запис № 27, 15.06.2018, прийнята керуючою магазином (наказ №03 від 14.06.2018);
- запис №28, 31.10.2018, звільнена у зв`язку із переведенням до ФОП ОСОБА_7 згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ №22 від 26.10.2018);
- запис №29, 01.11.2018, прийнята керуючою магазину (наказ «01 від 31.10.2018);
- запис №30, 04.04.2019, звільнена у зв`язку із переведенням до ФОП ОСОБА_8 згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ №09 від 21.03.2019);
- запис №31, 05.04.2019, прийнята керуючою магазином (наказ №01 від 04.04.2019);
- запис №32, 31.07.2019, звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (наказ №24 від 17.07.2019);
- запис №33, 01.08.2019, прийнята керуючою магазином (наказ №01 від 31.07.2019);
- запис №34, 17.10.2019, звільнена за угодою сторін згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ №19 від 16.10.2019);
- запис №37, 14.09.2020, прийнята на посаду керуючою магазином (наказ №3-19 від 11.09.2020);
- запис №38, 31.03.2022, звільнена за згодою сторін згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ №1-19 від 31.03.2022).
Трудова книжка серії НОМЕР_11 виписана на ім`я ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Титульна сторінка містить записи про зміну прізвища « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » у зв`язку із реєстрацією шлюбу (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_10 , проте запис про зміну прізвища " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_10 " відсутній. Титульна сторінка трудової книжки завірена печаткою відділу кадрів.
Разом із тим судом досліджені копії:
- свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 10.09.1994, відповідно до якого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 уклали шлюб 10.09.1994 , місце реєстрації Сєвєродонецький відділ реєстрації актів громадянського стану, після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище " ОСОБА_10 ";
- свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_9 від 06.05.1999, відповідно до якого розірваний шлюб між громадянами ОСОБА_12 та ОСОБА_14 06.05.1999, місце реєстрації Сєвєродонецький відділ реєстрації актів громадянського стану, після розірвання шлюбу дружині залишене прізвище " ОСОБА_10 ".
Суд зауважує, що недоліки у заповненні трудової книжки, враховуючи відсутність сумніву та спору щодо належності трудової книжки позивачці, наявність інших обов`язкових записів (зокрема щодо підстав зміни прізвища), є формальним та таким, що не спричиняє втрату юридичної сили всього документу.
Щодо права позивачки на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, 2 на підставі пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
Закон № 1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.
01 січня 2004 року набув чинності Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що доповнив Закон № 1058-ІV розділом ХІV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 14 такого змісту:
"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".
Згідно зі статтею 12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом “б” статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом “б” статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ.
Тому на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.
Тому, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").
У зв`язку з цим між сторонами виник спір, оскільки позивачка вважає, що під час призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідач повинен керуватися положення статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ. Водночас пенсійний орган під час розгляду заяви позивачки про призначення їй пенсії керувався нормами статті 114 Закону № 1058-ІV.
Отже, визначаючись з тим, нормами якого саме закону слід керуватися під час призначення пенсії позивачки, суд враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану за результатами розгляду справи № 360/3611/20.
Так, розглядаючи вказану справу, у постанові від 03.11.2021 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Тому застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору та заявлені позовні вимоги вказують на те, що ця адміністративна справа є типовою справою, яка відповідає ознакам розглянутої справи № 360/3611/20.
Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у цій справі суд має керуватися тими правовими висновками, що наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові за результатами розгляду справи № 360/3611/20.
Оскільки ключовим для вирішення цієї справи є питання нормами якого саме закону слід застосовувати при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, і цьому питанню вже надано оцінку Верховним Судом під час розгляду справи № 360/3611/20, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки щодо застосування положень статті 13 Закону № 1788-ХІІ під час призначення їй пенсії.
Суд встановив та не заперечується відповідачем, що станом на час звернення позивачки за призначенням пільгової пенсії, їй виповнився 50 років 08 днів.
В оскарженому рішенні відповідача обраховано страховий стаж особи, який становить 30 років 01 місяць 23 дні та пільговий стаж особи за Списком №2 становить 10 років 09 місяців 03 дні.
Відтак з урахуванням наведеної вище правової позиції Верховного Суду в зразковій справі № 360/3611/20, та з врахуванням того, що позивачка на час звернення до пенсійного органу досягла 50 років, та її загальний стаж складає не менше 20 років, з них спеціальний (пільговий) стаж за Списком № 2 складає не менше 10 років, пенсійний орган зобов`язаний був прийняти рішення про призначення пенсії.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.08.2025 №192650014203 про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1,2 з посиланням на недосягнення позивачкою пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону № 1058-ІV, а саме 55 років, є протиправним.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закон № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Так, з копії паспорта громадянина України у формі ID картки слідує, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про призначення пенсії остання звернулась 18.08.2025 тому, пенсія підлягає призначенню позивачці з дня звернення.
Вирішуючи питання про найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступного.
Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Позиція Верховного Суду щодо застосування ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04.09.2021 року у справі №320/5007/20, від 23.12.2021 року у справі №480/4737/19 та від 22.06.2023 року у справі №480/4288/21.
Відповідач, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, виходив з того, що позивачка не досягла пенсійного віку, встановленого п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (55 років) .
Зазначені висновки відповідача судом визнані неправомірними, а рішення – скасоване.
Разом з тим, відповідачем, як органом, що призначає пенсії, не вимагалось дооформлення поданих позивачем документів для призначення пенсії, у тому числі заяви про призначення пенсії, чи подання додаткових документів.
Тобто позивачем, як суб`єктом звернення, було дотримано всіх визначених законом умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах у порядку пункту “б” ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VІІІ із дня звернення за призначенням премії.
Щодо вимоги позивача про врахування до пільгового стажу періоду роботи з 25.12.2003 по 26.10.2020 суд зауважує, що дане питання не було спірним при прийнятті оскаржуваного рішення від 26.08.2025 №192650014203. Також позивачка окремо не зверталась із заявою про зарахування їй цього періоду роботи до пільгового стажу за Списком №1, 2.
Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.8 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.08.2025 № 192650014203.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885, адреса: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., Львівський р-н, 79016) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах у порядку пункту “б” ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VІІІ із дня звернення за призначенням пенсії.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна