Справа № 215/2775/25
3/215/4/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
Суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Лиходєдов А.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , 
 
за ст. 130 ч. 1 КУпАП,
 
ВСТАНОВИВ:

Із протоколу слідує, що 08.04.2025 р., о 13 год. 26 хв., водій ОСОБА_1 , в Тернівському районі по вул. Ольги Басараб, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, біля будинку 19, керував транспортним засобом ВАЗ 21093, д/н НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, звуженні зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Правопорушник у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, надавши клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування клопотання зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення з наступних підстав.
08.04.2025 року о 13:26 працівники поліції зупинили ТЗ ВАЗ 21093, д.н. НОМЕР_2 , яким він керував, та вказали, що зупинили т.з. відповідно до п. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Тобто були очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу, а саме: не працював задній Стоп-сигнал. Але відсутність підстав зупинки транспортного засобу підтверджується відсутністю будь-якого протоколу, або винесенням постанови, яка б підтверджувала причину зупинки, із зазначенням в протоколі про притягнення його до адмінстративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, або долученням до цього протоколу.
В зв`язку з чим наполягає, що якщо із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення Правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не зобов`язаний був виконувати, та всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відповідає правовим висновкам, сформованим в постанові Верховного Суду від 15.03.2019р. у справі №686/11314/17 та рішення Чернівецького апеляційного суду від 13.10.2022р. у справі №718/1824/22. 
Також в клопотанні про закриття провадження правопорушник зазначає, що у працівників поліції, якими було складено вказаний протокол, були відсутні підстави вважати, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння. Вказує, що при спілкуванні з працівниками поліції заперечував вживання наркотичних засобів та наявністю в нього ознак наркотичного сп`яніння, а його поведінка була цілком розміреною, адекватною обстановці: він поводив себе спокійно та виважено, на запитання працівників поліції відповідав чітко, координація рухів не порушена. Щодо ознаки про «звужені зіниці, що не реагують на світло», взагалі ніхто не перевіряв, що також підтверджується відеозаписом. Разом з тим, акт огляду взагалі не складався, що підтверджується відсутністю акту в матеріалах справи та позначки про це в протоколі, а зазначені в рапорті обставини щодо наявності ознак, спростовуються інформацією, що міститься на відеофайлах – вони в нього відсутні.
Заперечуючи факт того, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння, останній наполягав надати йому можливість пройти відповідний огляд для встановлення стану сп`яніння в мед.закладі, особисто керуючи власним транспортним засобом у супроводі співробітників поліції, проїхавши до відповідного закладу охорони здоров`я для проходження необхідних лабораторних досліджень, що підтверджується наявними в матеріалах справи відеозаписами.
Правопорушник зазначає, що не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, про що одразу повідомив працівників поліції (clip 2 БК 475611, 13:32 хв.), але пояснив, що не бажаю залишати свій автомобіль на узбіччі дороги, та запропонував працівникам поліції проїхати на своєму автомобілі в їх супроводі. На що вони повідомили, що це можливо зробити тільки на їх автомобілі, попри те, що в автомобілі поліцейських перебували ще двоє осіб у військовій формі. Отже, вважає, що зазначення поліцейськими даних ознак наркотичного сп`яніння викликає об`єктивні сумніви, та його дії щодо прямої відмови від проходження медичного огляду ніякими доказами не підтверджуються.
У клопотанні правопорушник ОСОБА_1 стверджує, що направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я поліцейським одразу не оформлялося, а вручено лише, після того як був оформлений протокол, що підтверджується відеозаписом.
Крім цього в клопотанні зазначено, що відеодокази, долучені до протоколу, максимально не фіксували навколишню обстановку та були направлені загалом на тулуб та ніжні кінцівки. Зокрема, частина відеозапису взагалі «розмита» та не зрозуміло, що відбувається. Таким чином відеозапис спотворений, не є безперервним та постійно переривається, тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.
Отже, вважає, що доказів по даній справі, які б підтверджували склад адміністративного правопорушення, в межах фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно нього - ОСОБА_1 , відсутні. В зв`язку з чим просить суд закрити провадження про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПРІ №294279 від 08.04.2025 року (а.с.1), рапорт (а.с.2), направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (а.с. 3), картку обліку адмінправопорушення (а.с.6), диск з відеозаписом події (а.с. 4), довідку (а.с.5) - приходить до висновку, про відсутність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 ( із змінами, внесеними з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід урахувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП на стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. 
З відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу, поліцейським не було повідомлено про наявність підозри щодо перебування водія у стані наркотичного сп`яніння, ознак, які надавали б підстави поліцейському вважати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння, які були відсутні та ніяким належним способом не перевірялися. Разом з тим, без проведення будь-якого огляду, поліцейський повідомив водія про те, що так як він назвав ознаки, які він начебто виявив у водія, йому необхідно проїхати в медзаклад для встановлення стану наркотичного сп`яніння разом з ними в автомобілі, ОСОБА_1 одразу погодився, лише запропонував їхати на своєму автомобілі, так як в автомобілі поліцейських перебували чоловіки у військовій формі. 
Таким чином, поліцейськими не було проведено необхідних дій, передбачених Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015 р., які дають підстави вважати те, що особа перебуває у відповідному стані сп`яніння (перевірка порушення координації рухів; порушення мови; тремтіння пальців рук; зміни забарвлення шкірного покриву обличчя).
Так, у протоколі серії ЕПРІ №294279 від 08.04.2025 року зазначено такі ознаки наркотичного сп`яніння, нібито виявлені працівником поліції у ОСОБА_1 як: звужені зіниці, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя. Проте, з долучених до матеріалів справи відеозаписів, відсутні будь-які дії працівників поліції щодо встановлення ознак сп`яніння.
Акт огляду взагалі не складався, що підтверджується його відсутністю у матеріалах, наявними відеоматеріалами та, про що також свідчить відсутність відповідної відмітки в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПРІ №294279 від 08.04.2025 року в графі «до протоколу додаються». 
Факт того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідного огляду для встановлення стану сп`яніння також не підтвердився доданим відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст. 251 КУпАП- доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.
Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Законом України «Про національну поліцію», чітко визначені підстави, межі та спосіб обмеження вільного пересування громадян. Так, у ст. 35 цього Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, поінформувавши водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. 
Жодна з вищевказаних підстав, не була підтверджена та обґрунтована при здійсненні зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 . Так, із дослідженого відеозапису, зробленого за допомогою нагрудної камери поліцейського вбачається те, що працівники поліції рухаються за автомобілем, та при вмиканні сигнальних маячків, транспортний засіб ВАЗ 21093, д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , зупиняється де чітко видно, що підстава зупинки, яка була повідомлена водію при здійсненні зупинки транспортного засобу нічим не підтверджена та не обґрунтована, При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу, за якими зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відповідала б вимогам ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».
Як слідує з висновків в постанові Верховного суду від 15.03.2019 р. у справі № 686/11314/17, рішення Чернівецького апеляційного суду від 13.10.2022 р. у справі № 718/1824/22 «якщо із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, то всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчинені ним адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, затверджено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі- Порядок), та «Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі – Інструкція).
Ця Інструкція визначає процедуру і порядок проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.
Згідно з п.п. 3, 4 Порядку, огляд проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; - лікарем закладу охорони здоров`я. Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. 6 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Крім того, відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що під час проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу свідки не залучались, а застосовувалися технічні засоби відеозапису.
Таким чином відеозапис повинен бути здійснений якісно, зафіксувати повно всі події, за яким складається протокол про допущене порушення.
Пунктом 7 Інструкції та п. 6 Порядку визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я). 
У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора, поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
Долучений до матеріалів справи диск, містить відеофайли типу «МР4» з назвами clip0 – clip8, але під час перегляду відеоматеріалів, долучених до матеріалів справи, відеозапис події складений з відеозаписів з 2 бодікамер відеореєстраторів, але відео з назвою clip-0, записаний на невизначений пристрій без фіксування дати та часу, з не чіткими фіксуваннями події, в тому числі, де водій не заперечує проїхати до медзакладу на огляд для встановлення стану сп`яніння, а також всі доступні для перегляду відео, наявні на диску, зафіксовані відеореєстраторами направлені на нижні частини тіл працівників поліції, водія, а також зафіксована присутність осіб у військовій формі, не з безперервним відеофіксуванням, відеозапис з назвою clip-3, clip-4 – взагалі не містить відеофіксування події, а частина відео розмита, що свідчить про внутрішню суперечність матеріалів у доказах (обставинах).
Протокол не може бути доказом вини правопорушника. Хоча норми КУпАП, визнають протокол за доказ у справах про адміністративні правопорушення, однак протокол є лише формою викладу звинувачення в скоєнні адміністративного правопорушення, яке на думку службової особи, яка його склала, було вчинено громадянином. 
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України. 
У справі «Ушакова проти України» (рішення від 18.06.2015 р., заява № 10705/12) ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою, така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». 
Суд враховує концепцію ЄСПЛ «Плоди отруйного дерева» (рішення ЄСПЛ у справі «Гефген проти Німеччини») а саме, що якщо первісний доказ отримано з порушенням, то і наступні докази, отримані на підставі цього доказу є недопустимими, в даному випадку первісним доказом є правомірність зупинки автомобіля, і дані дії вчинені з порушенням, що тягне за собою відповідні наслідки.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Враховуючи також позицію, викладену у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 8, суди зобов`язані всебічно і об`єктивно з`ясовувати обставини кожної справи. У разі, коли докази зібрано з порушенням закону, вони не можуть визнаватися допустимими.
Отже, докази, надані у справі, не є достатніми, належними та допустимими. Матеріали справи містять численні порушення процесуального порядку, передбаченого законодавством України. Тому вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена належними доказами.
Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутнє адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст.245, 247 п.1, 280 КУпАП України, 

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1  закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня ухвалення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який ухвалив постанову.

СУДДЯ: