КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2026 року м. Київ Справа №320/43880/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо не проведення виплати позивачу пенсії у повному розмірі з моменту її призначення, - 10.10.2023 року;
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зняти обмеження по максимальному розміру пенсії позивача та в подальшому виплачувати її в повному розмірі, з усіма доплатами за понаднормовий стаж, індексаціями, підвищеннями учасникам бойових дій, доплат (пенсії) за особливі заслуги перед Україною тощо, який на час подання цієї позовної заяви складає 32 176 гривень 72 копійки.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити позивачу 97 018 грн. 88 копійок недоплаченої суми пенсії, в які входять 5 360 гривень недоплати за січень та лютий 2024 року коли вже діяла нова сума прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (2361 гривня замість 2093 гривень).
В обґрунтуванні своїх вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003. Зазначає, що відповідачем протиправно обмежено виплату пенсії максимальним розміром з дати призначення, у зв`язку з чим ним недоотримано пенсію в повному розмірі, з усіма доплатами за понаднормовий стаж, індексаціями, підвищеннями учасникам бойових дій, доплат (пенсії) за особливі заслуги перед Україною тощо.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач правом надання відзиву не скористався.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.
Позивачу з 10.10.2023 призначено пенсію за віком у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 у розмірі 30 557, 33 грн, проте до виплати визначено розмір пенсії з урахуванням максимального розміру - 20 930 грн.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 29.05.2025 № 13516-15274/В-02/8-1000/25 повідомлено позивача про те, що пенсія виплачується у розмірі 23 610,00 грн. враховуючи обмеження, визначені ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою визначено максимальний розмір пенсії, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Позивач, не погодившись з обмеженням пенсійної виплати максимальним розміром, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, право особи на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист є конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону України № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 9 Закону України № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Крім того, відповідно до частини 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 08 липня 2011 року № 3668-VI максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Вказане положення частини 3 статті 27 Закону № 1058-IV є чинним та неконституційним не визнавалося.
Призначення позивачу пенсії за нормами Закону № 1058-IV підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
При цьому, пунктом 8 "Прикінцевих положень" Закону України №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік установлено, що перерахунок пенсій, надбавок, підвищень та інших доплат до пенсії, який здійснюється з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2024 року, проводиться з 1 березня 2024 року разом із здійсненням щорічної індексації пенсій, передбаченої частиною другою статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір пенсійної виплати позивача станом на 10.10.2023 складав 30 926,39 грн, однак обмежений відповідачем до виплати максимальним розміром пенсії у сумі 20 930,00 грн, з 01.03.2024 загальний розмір пенсійної виплати позивача складав 31 350, 37 грн; до складу пенсійних виплат входить пенсія за особливі заслуги перед Україною в розмірі 826, 35грн, до виплати з урахуванням максимального розміру - 23 610,00грн.
Як вбачається зі встановлених у справі обставин, внаслідок розрахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний.
Суд зазначає, що в даному випадку при розрахунку розміру пенсії позивача, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області діяло у межах чинного законодавства та правомірно застосувало обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Суд зазначає, що питання щодо неналежного, на думку позивача, призначення пенсії, може бути предметом судового розгляду в межах розгляду спору щодо визнання протиправним рішення про призначення пенсії за нормами Закону № 1058-IV, однак таких вимог позивач в позовній заяві, що розглядається, не заявляв.
Участь позивача у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації не змінює підстав та закону за яких йому призначено пенсію.
Щодо посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 року у справі № 7-р(II)/2022, суд зазначає наступне.
Так, даним рішенням ухвалено визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 року у справі № 7-р(II)/2022 суд вважає безпідставним, оскільки Конституційний Суд в цьому рішенні зазначив про неконституційність застосування статей Закону №3668 щодо осіб, яким пенсія призначена за Законом №2262, проте в спірному випадку позивачу пенсія призначена на підставі Закону №1058.
Посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, яке визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), приписи ст. 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон № 2262-XII, також є безпідставним, оскільки предметом спору у цій справі є обмеження максимального розміру пенсії та перерахунок пенсії відповідно до Закону №1058-IV.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, з наявних у справі матеріалів не встановлено виплату позивачу пенсії, призначеної відповідно до норм Закону № 2262-ХІІ, з обмеженням її максимальним розміром.
Щодо позову в частині з виплати пенсії з урахуванням усі доплатами за понаднормовий стаж, індексаціями, підвищеннями учасникам бойових дій, доплат (пенсії) за особливі заслуги перед Україною тощо, суд звертає увагу, що предметом спору в цій справі є обмеження розміру пенсії максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Позивач не оскаржує правильність нарахованих відповідачем надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, отже, відсутній спрів щодо їх нарахування, а тому позов в цій частині теж не підлягає задоволенню. 
Інші доводи позивача зазначених вище висновків суду не спростовують.
Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на вищезазначені обставини, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.