П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 127/37278/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Каленяк Р.А. 
Суддя-доповідач - Канигіна Т.С. 
22 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Канигіної Т.С. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Слободонюка М.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Нечко Я.O.,
представника позивача: Піпка А.М. 
представника відповідача: Ковальчука Д.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а саме просив: 
- визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області капітана поліції Боржемського Олега Анатолійовича серії ЕНА № 6171045 від 17.11.2025, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 КУпАП закрити на підставі частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення; 
- визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Ткаченко Вадима Олександровича серії ЕНА № 6171147 від 17.11.2025, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 126 КУпАП закрити на підставі частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування поданого позову зазначено, що оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню з винесенням постанови про закриття провадження у цих справах на підставі частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача події і складу адміністративних правопорушень.
ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2026 в задоволенні позову відмовлено.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.11.2025 інспектором 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області капітаном поліції Боржемським О.А. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6171045, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень частини першої статті 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 
Зі змісту постанови поліцейським, зокрема встановлено, що 17.11.2025 о 14:20:10 в м. Вінниця, проспект Юності, 3 водій ОСОБА_1 , керуючи тз марки "MERSEDES-BENZ EQS 580" р/н НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 4.2 "рух праворуч" та здійснив рух ліворуч, чим порушив пункт 8.4.г ПДР - порушення вимог наказових знаків. Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн.
Також 17.11.2025 інспектором 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Ткаченком В.О. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6171147, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень частини першої статті 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. 
Зі змісту зазначеної постанови поліцейським встановлено, що 17.11.2025 о 14:30:09 в м. Вінниця, проспект Юності 3, водій ОСОБА_1 на законну вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив пункт 2.4.а ПДР - керування тз особою, не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на тз, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних тз.
Не погоджуючись з постановами про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6171045 від 17.11.2025 та серії ЕНА № 6171147 від 17.11.2025, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем надано до суду докази в підтвердження наявності вини позивача у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП, постанови серії ЕНА № 6171045 від 17.11.2025 та серії ЕНА № 6171147 від 17.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесені правомірно, є законними та скасуванню не підлягають.
V. ПРОВАДЖЕННЯ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Особа, яка подала апеляційну скаргу, – ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування своїх доводів скаржник зазначає, що: 
- суд не надав жодної оцінки тому, що позивач не вчиняв порушення вимог дорожнього знаку 4.2 Рух праворуч за адресою: м. Вінниця, проспект Юності, 3, як це зазначено в оскаржуваній постанові, попри те, що матеріали справи підтверджують відсутність за такою адресою вказаного дорожнього знаку і це визнав відповідач, вказавши, що такий знак встановлено за адресою: АДРЕСА_1 ;
- суд прийняв оскаржуване рішення на основі доказів, які не були підставою для прийняття оскаржених постанов, а саме: відеозапис з "Безпечне місто", що є порушенням вимог Закону;
- суд не встановив те, що до складання оскаржуваних постанов поліцейські надали позивачу докази того, що він порушив приписи ПДР України, протиправно проігнорував те, що водій мав обов`язок надавати відповідні документи поліцейським після пред`явлення йому доказів вчинення адміністративного правопорушення;
- суд не надав оцінки іншим доводам позовної заяви, які вказують на порушення процедури прийняття оскаржуваних постанов, зокрема, порушення права на захист.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив апеляційну скаргу задовольнити повністю6 рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
VI. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 31 зазначеного Закону поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі статтею 40 цього ж Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху.
За змістом частини другої статті 16 статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний, зокрема:
мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;
виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами. 
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху на всій території України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР).
Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з підпунктом "а" пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу зобов`язаний мати при собі посвідчення водія відповідної категорії.
Пунктом 8.1 ПДР України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно із пунктом 8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи:
а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;
б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;
в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;
г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;
ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;
д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;
е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.
Виходячи з приписів глави 4 розділу 33 ПДР України, наказовий знак 4.2 "Рух праворуч" дозволяє рух лише праворуч. Дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знака поширюється на перехрещення проїзних частин, перед якими він встановлений.
Як встановлено частиною першою статті 122 КУпАП України, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини першої статті 126 КУпАП України керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).
За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною першою статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а частини перша - друга статті 76 КАС України передбачають, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
VIІ. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Колегія суддів погоджується з указаним вище висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Так, з аналізу вищенаведених норм встановлено, що рух механічного транспортного засобу ліворуч у зоні дії наказового знаку 4.2 "Рух праворуч" є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку частини першої статті 122 КУпАП України.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується відеозаписами з відеореєстратора патрульного автомобіля, 17.11.2025 під час несення служби нарядом патрульної поліції, зокрема інспектором роти № 3 БУПП у Вінницькій області ДПП Ткаченком В.О. та командиром роти № 3 БУПП у Вінницькій області ДПП Боржемським О.А. було зупинено автомобіль марки MERSEDES-BENZ EQS 580" р/н НОМЕР_1 , яким керував позивач, за порушення ПДР, а саме: рухаючись по вул. Хмельницьке шосе 98, в м. Вінниця, водій не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 "рух праворуч" та здійснив рух ліворуч, чим порушив підпункт "г" пункту 8.4 ПДР України та здійснив правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП України.
Крім того, у подальшому під час спілкування, на вимогу інспектора поліції позивач не пред`явив на поліцейського посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив підпункт "а" пункту 2.4 ПДР України. Наведене підтверджується відеозаписами з бодікамери працівників поліції (ID відео а2ес352576f9067d23e03cb138215633 та 1fb4d3818e870c60416a9f96f38e2583, з яких вбачається, що позивач на прохання працівників поліції не пред`явив посвідчення водія. Позивач це не заперечує, оскільки вважає, що спочатку поліцейський повинен був надати докази вчинення ним порушення ПДР України. 
Також позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі наголошує на тому, що оскільки працівниками патрульної поліції УПП у Вінницькій області були грубо порушені його гарантовані Конституцією України та КУпАП права, а тому були відсутні законні підстави для пред`явлення ним документів відповідно до підпункту "а" пункту 2.4 ПДР України.
Апеляційний суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи належним, достовірним та достатнім доказом не спростовано факту вчинення, зазначеного в оскаржуваній постанові серії ЕНА № 6171147 від 17.11.2025, правопорушення. Водночас, позивач всупереч вимогам частин першої-третьої статті 73 КАС України не обґрунтував належність конкретного доказу для підтвердження правомірності своїх дій.
Щодо посилання апеляційної скарги на безпідставне зазначення в оскаржуваній постанові відомостей про місце вчинення правопорушення - за адресою м. Вінниця, проспект Юності, 3, судова колегія зазначає таке.
Згідно з відеозаписами з відеореєстратора патрульного автомобіля, правопорушення позивачем вчинено під час руху по вул. Хмельницьке шосе, 98, однак через рух автомобіля, яким керував позивач, та рух інших транспортних засобів у цей час автомобіль марки "MERSEDES-BENZ EQS 580" р/н НОМЕР_1 зупинено було лише на проспект Юності, 3. Оскільки логістичний пристрій (планшет) знаходився на проспекті Юності, 3, тому автоматично в графу скоєння адміністративного правопорушення було внесено адресу знаходження цього пристрою. 
При цьому судова колегія звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується безупинне слідування патрульного автомобіля за автомобілем, яким керував позивач, а також те, що після зупинки позивача було роз`яснено підстави зупинки транспортного засобу із посиланням на недотримання вимог знаку 4.2 ПДР України.
У зв`язку з викладеним суд апеляційної інстанції зазначає, що окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР, що підтверджується документально, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №826/11623/16 та від 14.08.2018 у справі №826/15341/15.
Крім того, Верховного Суд у постанові від 08.05.2019 у справі №200/21123/16-а про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення дійшов, зокрема, такого висновку: "Також, безпідставними є посилання позивача щодо наявності в оскаржуваній постанові помилки у зазначенні місця вчинення правопорушення, пункту ПДР України, який ним порушено та частини статті 122 КУпАП. Позаяк судами першої та апеляційної інстанцій, під час розгляду цієї справи, достовірно встановлено вищевказані обставини адміністративного правопорушення, а позивачем не заперечувалося порушення ним Правил дорожнього руху України, в частині недотримання вимог дорожньої розмітки 1.18. Отже, з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи, такі помилки носять лише формальний характер та не спростовують доведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови".
Викладене дає підстави погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною першою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП, що у свою чергу доводами апеляційної скарги не спростовується. Оскаржувані постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесено правомірно, є законними та скасуванню не підлягають.
Інші доводи позивача є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.
VIІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави для його скасування, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржено. 

Головуючий	 		Канигіна Т.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Кузьмишин В.М.    Слободонюк М.В.