П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/36848/25	
Головуючий в 1 інстанції: Бабенко Д.А.
Дата і місце ухвалення 17.12.2025 р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29.01.2024 року щодо перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати, визначеної за періоди з 01.06.1994 по 31.05.1999 згідно довідки про заробітну плату та з 01.04.2001 по 30.06.2014 за даними персоніфікованого обліку; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити обчислення та нарахування пенсії з дати її призначення - 05.11.2023 року з урахуванням заробітної плати, визначеної за період з 01.06.1994 по 31.05.1999 згідно довідок про грошове забезпечення від 24.01.2024 року №14/1-80 та №14/1-81, складених ГУ МВС України в Одеській області.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обчислення пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати, визначеної за періоди з 01.06.1994 по 31.05.1999 згідно довідки про заробітну плату та з 01.04.2001 по 30.06.2014 за даними персоніфікованого обліку.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити обчислення та нарахування пенсії ОСОБА_1 з дати її призначення - 05.11.2023, з урахуванням заробітної плати, визначеної за період з 01.06.1994 по 31.05.1999 згідно довідок про грошове забезпечення від 24.01.2024 №14/1-80 та №14/1-81, складених ГУ МВС України в Одеській області.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи судове рішення у справі, безпідставно не врахував пропуск позивачем установленого статтею 122 КАС України строку звернення до суду, неправильно застосував положення статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо порядку обчислення пенсії, а також фактично втрутився у дискреційні повноваження Пенсійного фонду, зобов`язавши здійснити перерахунок пенсії у спосіб, що належить до виключної компетенції пенсійного органу.
ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком з 05.11.2023 року.
Згідно з матеріалами пенсійної справи, при призначенні пенсії пенсійним органом враховано страховий стаж позивача, який складає 32 роки 6 місяців 14 днів.
05.06.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив негайно перерахувати розмір належної йому пенсії з урахуванням найбільшого індивідуального коефіцієнта заробітної плати у період проходження служби в ГУМВС України в Одеській області з липня 1993 року по травень 1999 року включно.
Листом від 19.06.2024 року відповідач повідомив, що до заяви від 02.01.2024 року про призначення пенсії позивачем були долучені довідки про грошове забезпечення від 15.11.2023 року №14/1-982 та №14/1-983, видані ГУ МВС України в Одеській області за періоди служби з 01.07.1993 року по 31.12.1997 року та з 01.01.1998 року по 31.05.1999 року. Шляхом вибору оптимального заробітку за період з 01.07.1993 року по 31.05.1999 року визначено, що найбільш доцільним є період з 01.06.1994 року по 31.05.1999 року. За результатами перевірки достовірності виданих довідок актами від 24.01.2024 року встановлено розбіжності між первинними документами та раніше виданими довідками, у зв`язку з чим були оформлені нові довідки від 24.01.2024 року №14/1-80 та №14/1-81. Рішенням від 29.01.2024 року пенсію перераховано з урахуванням зазначених довідок. Пенсію обчислено при страховому стажі 32 роки 6 місяців (враховано по 30.06.2014 року), середньомісячній заробітній платі 9342,48 грн., визначеній за періоди з 01.06.1994 року по 31.05.1999 року згідно довідки про заробітну плату та з 01.04.2001 року по 30.06.2014 року за даними персоніфікованого обліку, і її розмір з 05.11.2023 року становив 3036,31 грн.
Розрахунком заробітку для обчислення пенсії підтверджено, що пенсійним органом враховано 213 місяців заробітної плати позивача (до оптимізації) та 174 місяці (після оптимізації).
Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача щодо порядку врахування заробітної плати при обчисленні пенсії та вважаючи, що відповідачем безпідставно враховано більшу кількість місяців заробітку замість 60 календарних місяців страхового стажу підряд, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про захист порушеного права.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при обчисленні пенсії позивача неправомірно врахував 213 та 174 місяці заробітної плати замість передбачених частиною першою статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 60 календарних місяців страхового стажу підряд, чим порушив право позивача на вибір найбільш вигідного періоду заробітку для обчислення пенсії, у зв`язку з чим визнав дії пенсійного органу протиправними та зобов`язав здійснити перерахунок пенсії з дотриманням вимог закону. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості. Реалізація цього права здійснюється у порядку та на умовах, визначених законом, і не може бути звужена підзаконним тлумаченням або адміністративною практикою органу пенсійного забезпечення.
Частиною першою статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV визначено, що розмір пенсії за віком обчислюється за формулою:
П = Зп Ч Кс, де Зп - заробітна плата (дохід), визначена відповідно до статті 40 цього Закону.
Таким чином, саме порядок визначення заробітної плати безпосередньо впливає на кінцевий розмір пенсії.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року, за бажанням пенсіонера, за умови підтвердження довідки первинними документами, також враховується заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року, незалежно від перерв.
Отже, норма закону прямо встановлює право особи на вибір найбільш вигідного періоду заробітку, якщо такий підтверджено належними документами.
Частиною другою статті 43 Закону №1058-IV передбачено, що при перерахунку пенсії враховується заробітна плата, з якої раніше обчислено пенсію, або - за вибором пенсіонера - заробітна плата за період, передбачений частиною першою статті 40 цього Закону.
Таким чином, право вибору періоду заробітку є гарантією, а не дискреційним повноваженням органу Пенсійного фонду.
Як вже зазначалось, позивачу призначено пенсію за віком з 05.11.2023 року, страховий стаж становить 32 роки 6 місяців, пенсійним органом при обчисленні пенсії враховано 213 місяців заробітної плати (до оптимізації) та 174 місяці (після оптимізації), до розрахунку включено періоди з 01.06.1994 по 31.05.1999 та з 01.04.2001 по 30.06.2014.
Водночас матеріалами справи підтверджено, що середньомісячний заробіток позивача за період з 01.06.1994 по 31.05.1999 є вищим, ніж середній заробіток, визначений відповідачем із урахуванням розширеного періоду.
Таким чином, включення до розрахунку більшої кількості місяців фактично призвело до зменшення індивідуального коефіцієнта заробітної плати та, як наслідок, зменшення розміру пенсії.
Колегія суддів зазначає, що частина перша статті 40 Закону №1058-IV не містить положень, які надають органу Пенсійного фонду право на власний розсуд розширювати період заробітку понад 60 календарних місяців до 01.07.2000 у разі реалізації особою свого права на вибір такого періоду.
Застосування відповідачем 174 та 213 місяців замість 60 місяців суперечить буквальному змісту норми закону.
Посилання відповідача на необхідність обов`язкового врахування періоду після 01.07.2000 є безпідставними, оскільки норма статті 40 встановлює загальне правило, проте одночасно передбачає альтернативу за волевиявленням пенсіонера, жодна норма не встановлює обов`язку включати додаткові місяці, якщо це погіршує становище особи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року у справі №569/10463/16-а, у якій суд дійшов висновку, що включення більшої кількості місяців страхового стажу замість 60 місяців за наявності волевиявлення особи та підтверджених довідок, якщо це призводить до зменшення розміру пенсії, є неправомірним.
Верховний Суд наголосив, що орган пенсійного забезпечення не вправі підміняти право вибору пенсіонера власною оцінкою доцільності.
Зазначена правова позиція є обов`язковою для застосування судами відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач неправомірно врахував 174 та 213 місяців заробітної плати замість 60 календарних місяців підряд до 01.07.2000, такі дії призвели до зменшення розміру пенсії позивача, право позивача на вибір більш вигідного періоду заробітку було порушено, рішення пенсійного органу підлягає визнанню протиправним.
За таких обставин позовні вимоги про зобов`язання здійснити обчислення та нарахування пенсії з дати її призначення з урахуванням заробітної плати за період з 01.06.1994 по 31.05.1999 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З приводу доводів апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Як убачається з матеріалів справи, рішення про перерахунок пенсії прийнято відповідачем 29.01.2024 року. Після цього у 2024 році позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами щодо неправильного обчислення його пенсії, зокрема 05.06.2024 року та 26.06.2024 року.
У подальшому, у 2025 році, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою від 18.08.2025 року про перерахунок пенсії з урахуванням правильного індивідуального коефіцієнта заробітку. Листом від 16.09.2025 року відповідач відмовив у задоволенні цієї заяви.
До суду з позовом позивач звернувся 30.10.2025 року.
Отже, з моменту отримання остаточної відмови відповідача 16.09.2025 року до дня подання позову 30.10.2025 року минуло менше двох місяців, що свідчить про подання позову в межах шестимісячного строку, встановленого статтею 122 КАС України.
Перебіг строку звернення до суду у даному випадку пов`язується не лише з датою прийняття рішення від 29.01.2024 року, а з моментом, коли позивач отримав остаточну відповідь суб`єкта владних повноважень про відмову у зміні порядку обчислення пенсії.
Колегія суддів також враховує, що спір стосується правильності визначення розміру пенсії, призначеної з 05.11.2023 року, та її виплати у подальшому протягом 2023-2024-2025 років. Оскільки пенсія є періодичним щомісячним платежем, її виплата у зменшеному розмірі має триваючий характер.
Таким чином, упродовж 2024 та 2025 років позивач послідовно вживав заходів для захисту свого права, а позов подано невідкладно після отримання остаточної відмови у вересні 2025 року.
За таких обставин підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду не встановлено, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук