ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 лютого 2026 року 	м.Суми	

Справа №573/1903/24 
Номер провадження 22-ц/816/67/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Щербаченко М. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» 
на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2025 року у складі судді Черкашиної М.С., ухваленого в м. Білопілля Сумської області, повне рішення виготовлено 20 січня 2025 року, 
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПЛЕЯДА», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФАГОР», про поновлення строку позовної давності та стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивовано тим, що 10 травня 2016 року ОСОБА_2 уклала з ПАТ «Банк Михайлівський» угоду щодо кредитування №200525455, на підставі якої отримала кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 8150 грн 00 коп. 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону), проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, в тому числі і право грошової вимоги до відповідачки. Остання, скориставшись кредитними коштами, свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконує, внаслідок чого у неї виник борг у сумі 23172 грн 62 коп. У добровільному порядку  ОСОБА_3 не вчиняє дій, спрямованих на погашення заборгованості. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду і просив поновити строк позовної давності, позов задовольнити та стягнути борг по кредиту в сумі 35 168 грн 39 коп., з яких: 23 172 грн 62 коп. - заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом – 7 665 грн 66 коп.; заборгованості за відсотками – 15 506 грн 96 коп. та суми збитків з урахуванням 3% річних - 2 084 грн 18 коп., суми збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 9 911 грн 59 коп. 
Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм законодавства, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що в судовому порядку договори відступлення права вимоги, за якими ТОВ «ФК «Фагор» набув права вимоги за кредитним договором №200525455 від 10 травня 2016 року, визнані недійсними, а тому у відповідача не виникло зобов`язання щодо виконання кредитного договору цьому товариству. На переконання заявника апеляційної скарги, перерахування відповідачем коштів ТОВ «ФК «Фагор» не є належним виконанням зобов`язання, а долучена довідка не підлягає врахування при вирішенні заявлених позовних вимог. 
Представником ОСОБА_3 – адвокатом Саплєвою О.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги просить залишити без задоволення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» 10 травня 2016 року було укладено договір про надання фінансового кредиту № 200525455, відповідно до умов якого на умовах повернення, платності, строковості, банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 8150 грн, з встановленим строком користування з 10 травня 2016 року по 20 травня 2017 року, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (а.с. 17-20).
У подальшому, між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда» був укладений договір факторингу №1905 від 19 травня 2016, згідно з яким відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 200525455 від 10 травня 2016 року, що укладені між АТ «Банк Михайлівський» і позичальником ОСОБА_1 разом з усіма додатками та додатковими угодами/договорами про внесення змін.
У подальшому, ТОВ «ФК «Плеяда» отримані від ПАТ «Банк Михайлівський» права вимоги за кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «ФК «Фагор», відповідно до договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року.
Крім того, 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів (а. с. 8).
Згідно даного договору 20 липня 2020 року відбулося відступлення права вимоги, в тому числі й за кредитним договором №200525455 від 10 травня 2016 року. 
Відповідно до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору.
Станом на дату укладання додатку до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, має загальну заборгованість у розмірі 35 168 грн 39 коп., з яких: 23 172 грн 62 коп. - заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом – 7 665 грн 66 коп.; заборгованості за відсотками – 15 506 грн 96 коп. та суми збитків з урахуванням 3% річних - 2 084 грн 18 коп., суми збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 9 911 грн 59 коп. (а. с. 16).
Між тим встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу, укладеного 10 червня 2017 року отримала прізвище – ОСОБА_5 (а. с. 35).
06 серпня 2019 року ТОВ «ФК «Фагор» видано ОСОБА_6 довідку, відповідно до якої, ТОВ «ФК «Фагор» станом на 06 серпня 2019 року є єдиним законним кредитором за кредитом, який був наданий ПАТ «Банк Михайлівський» клієнту ОСОБА_6 за договором № 200525455 від 10 травня 2016 року; повідомлено, що станом на 06 серпня 2019 року заборгованість за договором погашена в повному обсязі та договір закритий. Додатково повідомлено, що відповідно до діючого законодавства України (зокрема, ст.204, 1082 ЦК України), дії боржників по виконанню обов`язку на користь ТОВ «ФК «Фагор» будуть вважатися належним виконанням зобов`язання за договором. Зазначений факт має місце, оскільки відповідно до чинного законодавства України вирішення судом спору, який існує між кредиторами, буде мати негативні наслідки не для боржника (клієнта), який повністю виконав свої обов`язки перед ТОВ «ФК «Фагор», а для сторони спору, не на користь якої прийняте судове рішення (а. с. 48).
Крім того, встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, яка набрала законної сили, вирішено: апеляційну скаргу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Господарського суду м. Києва від 04 березня 2021 року у справі № 910/11298/16 задовольнити; рішення Господарського суду м. Києва від 04 березня 2021 року у справі №910/11298/16 скасувати, в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у цій частині; застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905, а саме: зобов`язати ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2; визнати відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2 до зазначеного договору факторингу; визнати недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року №1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор»; зобов`язати ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський», згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року №1 і №2; визнати відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року №1 та додатках до нього (а. с. 10-15).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час переходу прав вимоги 20 липня 2020 року до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у відповідача вже була відсутня заборгованість, оскільки остання її погасила ще станом на 06 серпня 2019 року. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 1046, ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Судом встановлено та не спростовувалося відповідачем укладення нею кредитного договору з ПАТ «Банк Михайлівський» №20025455 від 10 травня 2016 року та отримання нею кредитних коштів за цим договором. 
Звертаючись до суду з позовом, позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування у відповідача заборгованості за кредитним договором, як станом на час укладення договору відступлення права вимоги, так і на час звернення до суду з даним позовом. Реєстр боржників, що є додатком до договору №7 БМ від 20 липня 2020 року, укладений за результатами публічних торгів, таким доказом не являється. 
Слід звернути увагу також і на те, що до складу відступленої ПАТ «Банк Михайлівський» заборгованості ОСОБА_1 за договором №200525455 від 10 травня 2016 року, увійшов борг за доходами в сумі 15 506 грн 96 коп., проте даний вид платежів умовами кредитного договору взагалі не було передбачений. 
Довідкою ТОВ «ФК «Фагор» від 06 серпня 2019 року за підписом директора цього товариства, підтверджується що станом на 06 серпня 2019 року є єдиним законним кредитором за кредитом, який був наданий ПАТ «Банк Михайлівський» клієнту ОСОБА_4 за договором №200525455 від 10 травня 2016 року, та станом на 06 серпня 2019 року заборгованість погашена в повному обсязі. Дійсність цієї довідки позивачем в доводах апеляційної скарги не ставиться під сумнів.
Доказів на підтвердження того, що відповідач на час виконання нею зобов`язання за кредитним договором ТОВ «ФК «Фагор» була обізнана з оскарженням в судового порядку договору факторингу, на підставі якого дане товариство набуло право вимоги за кредитним договором, матеріали справи не містять. 
Правові наслідки недійсності правочину визначені ст. 216 ЦК України. У частині 1 якої йдеться про те, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
Тобто, визнання недійсним в судовому порядку договору факторингу від 20 травня 2016 року, укладеного між ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» та ТОВ «ФК «Фагор», не є підставою для повторного стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, адже в даному випадку саме на сторін недійсного правочину покладено обов`язок повернути іншій стороні все, що вона одержала за цим договором. 
Колегія суддів звертає увагу і на положення ст. 519 ЦК України, якою визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
За встановлених обставин, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанси» залишити без задоволення.
Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

М. В. Щербаченко