Справа № 569/4751/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

23 квітня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді О. Левчука,
за участі секретаря судового засідання М. Янка,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про визнання квартири особистою приватною власністю

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , згідно якої просить суд: визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 квартиру АДРЕСА_1 , придбану за час шлюбу з ОСОБА_2 .
Вимоги мотивує тим, що з 22.08.1991 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Життя з Відповідачем не склалось одразу, та вже в 1992 році позивач переїхала з міста Харкова проживати назад у Рівненську область, смт.Гоща до своєї родини, та там народила сина ОСОБА_3 , без підтримки Відповідача. Після декретної відпустки (орієнтовно 3х років) повернулась у місто Харків , де на той час були досить хороші заробітні плати та була змога відкладати кошти на придбання квартири. Працювала ОСОБА_4 по переведенню з 1990 року по 2000 рік у «ТРЕСТ ХАРЬКІВСПЕЦСТРОЙ», згодом перейменовано на ВАТ «Управління механізації робіт» м.Харків. Звертає увагу на стор.18 трудової книжки позивача, де зазначено , що 05.03.1996 року позивача було відзначено грошовою премією в розмірі 2 млн.крб., що на той час становило хороші кошти. 
Зазначає, що після реєстрації шлюбу з відповідачем позивач прожила менше року, спільне господарство з ним не велося, матеріальну участь у житті позивача він не брав, зловживав спиртними напоями що і стало причиною розриву відносин у досить короткий термін. У 1999 році, маючи достатньо коштів та підтримку родини у смт.Гоща, та юридично ще під час шлюбу позивачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Біржовою угодою купівлі продажу нерухомості від 30.04.1999 року. Біржова угода зареєстрована на Універсальній товарно-майновій біржі «Ринг» 30.04.1999 року за реєстраційним номером 287/252н-99, та в РМБТІ на паперових носіях 30.04.1999р. в реєстровій книзі № 34-131-5218. Ім`я позивача зазначено у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 від 22.09.1993. Також дана квартира включена до інвентаризаційної справи, відомості зафіксовані у відповідному обліку, що підтверджується випискою з матеріалів інвентаризаційної справи № 5886 від 13 грудня 2024 року. Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № 551 від 22.09.1993 р. квартира внесена до Реєстру будівельної діяльності.
Зазначає, що відповідач права власності на квартиру не набував, у ній не проживав, та жодних коштів на неї не надавав, так як вже багато років жив окремо та вони взагалі не спілкувались. При укладенні Біржової угоди купівлі-продажу нерухомості згода у відповідача не бралась, про що свідчать умови вищевказаної угоди та повністю всі документи були оформлені на позивача. З 2000 років позивач остаточно переїхала до Рівненської області, звільнилась із роботи у м.Харкові та проживала з сином ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі у місті Рівне. У 2006 році у зв`язку з наміром розірвати шлюб із відповідачем, вона звернулася до органу державної реєстрації актів цивільного стану для подання відповідної заяви. Однак їй було відмовлено у прийнятті заяви через відсутність у відповідача реєстрації місця проживання. З метою подальшого оформлення розлучення вона була змушена розшукати відповідача та домовилась тимчасово зареєструвати відповідача за адресою , що знаходиться у м. Рівне. Зазначена реєстрація була виключно формальним та вимушеним кроком, обумовленим вимогами працівників РАЦСу. 
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано 07.02.2006 року на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 76, Серія НОМЕР_2 . Після розірвання шлюбу його місцезнаходження їй не відоме, спілкування більше не підтримувалось та було повністю припинено. Квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 була придбана за особисті кошти позивача, які вона накопичила завдяки трудовій діяльності.
Ухвалою суду від 19.03.2026 було відкрито провадження, вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 31.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду справи по суті.
У судове засідання позивач не з`явилася, її представником подано заяву про розгляд справи без їхньої участі.
У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань у відповідності до ч. 11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, в жодне судове засідання по даній цивільній справі не з`явився. Будь-яких заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву, від відповідача на адресу суду не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, встановив таке.
З 22.08.1991 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . 
У 1999 році позивачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що стверджується Біржовою угодою купівлі продажу нерухомості від 30.04.1999 року. Біржова угода зареєстрована на Універсальній товарно-майновій біржі «Ринг» 30.04.1999 року за реєстраційним номером 287/252н-99, та в РМБТІ на паперових носіях 30.04.1999р. в реєстровій книзі № 34-131-5218. Ім`я позивача зазначено у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 від 22.09.1993. 
Також дана квартира включена до інвентаризаційної справи, відомості зафіксовані у відповідному обліку, що стверджується випискою з матеріалів інвентаризаційної справи № 5886 від 13 грудня 2024 року. 
Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № 551 від 22.09.1993 р. квартира внесена до Реєстру будівельної діяльності.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано 07.02.2006 року на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 76, Серія НОМЕР_2 . 
Враховуючи те, що спірне майно придбано під час перебування у шлюбі та до набрання чинності СК України, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статтей КпШС України.
Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
У статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.
У разі придбання майна у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Визнаючи право особистої приватної власності одного з подружжя на майно, суд повинен установити той факт, що джерелом його набуття були особисті кошти цієї особи. Такі обставини підлягають доведенню (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 754/2265/17 (провадження № 61-27989св18).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) зазначено, що "застосовуючи норму статті 22 КпШС України або статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя".
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Матеріалами справи підтверджено, що позивач придбала квартиру АДРЕСА_1 , за власні кошти, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Отже спірна квартира має статус особистого майна, що була придбана позивачем за її особисті кошти в період перебування у шлюбі з відповідачем.
Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира була набута у власність позивачем за рахунок належних їй особистих коштів, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін, відповідно таке майно (спірна квартира) є особистою власністю останньої.
З огляду на викладене вище, позов підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною вланістю - задовольнити.
Визнати визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ).
Повне судове рішення складене та підписане 23.04.2026.

Суддя О. Левчук