Справа № 308/16887/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

23.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю захисника-адвоката Шпуганича В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Шпуганича В.П., в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2025 року  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 605,60 грн. судового збору.
Відповідно до постанови суду, - 06.10.2024 року о 12:00 за адресою : м. Ужгород, вул. Шумна 24, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Шкода, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу «DRAGER 0784 », результат 2.65% проміле, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою суду адвокат Шпуганич В.П., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, провадження відносно ОСОБА_1 щодо вчинення 06.10.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити н підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , неявка якого із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що останній належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надходили, а також те, що у розгляді апеляційної скарги приймає участь його захисник-адвокат Шпуганич В.П.
Заслухавши пояснення захисника-адвоката Шпуганич В.П. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості  ОСОБА_1  у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9 «а».
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, фактично погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Незважаючи на заперечення стороною захисту вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №144180 від 06.10.2024 року, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

З зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 06.10.2024 року о 12:00 в м. Ужгород, по вул. Шумна 24, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Шкода, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного засобу Драгер 0784, результат 2.65% проміле, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що із змістом протоколу ознайомлений, однак від надання пояснення відмовився.
Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги, вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3206567 від 06.10.2024 року, винесеної відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, чеком тестування на алкоголь з результатом 2.65 ‰, проведеного за допомогою приладу "DRAGER" від 06.10.2024, направленням на огляд водія транспортного засобу від 06.10.2024 року, згідно якого, останній відмовився від проходження огляду в медичному закладі, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; рапортом інспектора СРПП ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Т.Булеци від 06.10.2024 року, який адресований Начальнику відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Є.Калитичу, та в якому зазначені обставини події, які мали місце 06.10.2024; довідками начальника відділу поліції №1 від 07.10.2024 про те, що  ОСОБА_1 посвідчення на право керування транспортним засобами відповідної категорії отримував (серія КВЕ401736 від 12.09.2019 року) та про належність транспортного засобу; дослідженим відеозаписом, що міститься на DVD диску, який долучено до протоколу та на якому зафіксовано обставини вчиненого правопорушення.
Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що відеозаписи з місця події, які містяться на DVD диску, що долучені до матеріалів справи не доступні для огляду, а відтак дані відеофайли не містять інформації про обставини порушення, через що не є належним доказом проведення огляду на стан сп`яніння водія та фіксації правопорушення, апеляційний суд відхиляє, оскільки у судовому засіданні такі були переглянуті та досліджені.

При цьому, апеляційний суд наголошує,що відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, й обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 44180 від 06.10.2024,так й у долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в його належності та допустимості.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у працівників поліції підстав для зупинки та не довівши її під ставність, працівники поліції були позбавлені на проведення подальших дій, в т.ч. щодо складання протоколу, а наявність у матеріалах справи постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, сама по собі не свідчить про під ставність зупинки та наявність ознак сп`яніння, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що згідно рапорту працівника поліції від 06.10.2024, який долучений до матеріалів справи, вбачається, що 06.10.2024 близько 12.00 год. за адресою м.Ужгород, вул. Шумна, 24, було зупинено ТЗ марки Skoda Fabia, д.н.з НОМЕР_1 , за перетин суцільної лінії, тобто за порушення п. 8.5.1 ПДР. Під час перевірки документів було встановлено, що водієм вказаного ТЗ являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в ході спілкування з ним, у останнього було виявлено ознаки сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, а відтак гр. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою приладу Драгер. Результат - 2.65 ‰, від проходження огляду у найближчому закладі охорони здоров`я, водій відмовився.

З тих же підстав і відхиляються доводи сторони захисту про те, що наявному у матеріалах справи направленні на огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують увагу, зазначено, що водій відмовився від огляду на стан сп`яніння, що не відповідає дійсності. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у найближчому закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні належні докази, їх також не додано і до апеляційної скарги.
Також апеляційний суд зазначає, що всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім цього, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, й оскарження таких дій та його результатів ОСОБА_1  та його захисником-адвокатом Шпуганич В.П., а незгода з діями працівників поліції була висловлена ними лише під час розгляду справи в суді, що можна розцінювати, як спосіб захисту останнього.
Не надано й доказів, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість працівників поліції.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейські при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли у межах наданих їм повноважень.
Отже, всупереч доводів сторони захисту, працівники поліції діяли у відповідності до вимог закону, та в законному порядку встановили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому провадження щодо нього не може бути закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, як штраф суд першої інстанції враховував характер вчиненого  ОСОБА_1  правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.
Застосований судом першої інстанції до  ОСОБА_1  вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення  ОСОБА_1  п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість постанови суду є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі та доповненні до неї не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Шпуганича В.П. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага