ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/16962/24 пров. № А/857/33761/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Желік О.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправними дії щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії виходячи з розміру 91% відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язати здійснити з 25 червня 2024 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) його пенсії виходячи з розміру 91% відповідних сум грошового забезпечення.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та йому призначено пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262-ХІІ) з 18.11.1999 у розмірі 88% сум грошового забезпечення, надалі її розмір збільшено до 91% сум грошового забезпечення. Вказує, що з 01.01.2008 відповідачем було зменшено відсоткове значення його пенсії з 91% до 86% сум грошового забезпечення, оскільки ним не було враховано збільшення розміру пенсії на 5%, передбачене для учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (в редакції Закону №2262-ХІІ, який діяв станом на момент призначення пенсії позивачу). Вважає, що має право на збільшення розміру його пенсії в розмірі 5% від основної суми грошового забезпечення з огляду на те, що станом на момент призначення його пенсії Законом було встановлено для відповідної категорії осіб таке підвищення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з моменту набрання чинності (29.04.2006) змінами, внесеними Законом № 3591-IV від 04.04.2006 до Закону №2262-ХІІ, збільшення до пенсії на 5% особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не передбачалось. Суд першої інстанції встановив, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області було проведено з 01.01.2008 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням 86% сум грошового забезпечення, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.07.2024. Таким чином, з урахуванням чинної на момент перерахунку пенсії позивача редакції статті 13 Закону №2262-ХІІ, відповідачем не було порушено її припису, а отже Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області діяло в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що з 01.01.2008 відповідачем було зменшено відсоткове значення його пенсії з 91% до 86% сум грошового забезпечення, оскільки ним не було враховано збільшення розміру пенсії на 5%, передбачене для учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (в редакції Закону №2262-ХІІ, який діяв станом на момент призначення пенсії позивачу). Вважає, що має право на збільшення розміру його пенсії в розмірі 5% від основної суми грошового забезпечення з огляду на те, що станом на момент призначення його пенсії Законом було встановлено для відповідної категорії осіб таке підвищення.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ.
Пенсію позивачу призначено з 18.11.1998 у розмірі 88% сум грошового забезпечення, що підтверджується розрахунком Уч.39133 на пенсію за вислугу строків служби.
З 01.07.2005 пенсія ОСОБА_1 виплачувалась у розмірі 91% сум грошового забезпечення.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.07.2024 позивача повідомлено про те, що за матеріалами пенсійної справи станом на 01.01.2007 позивачу виплачувалась пенсія за вислугу років у розмірі 91% сум грошового забезпечення. Законом України від 04.04.2006 №3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» було внесено зміни до пункту «в» статті 13 Закону №2262-ХІІ, якими не передбачено збільшення розміру пенсії за вислугу років на 5% відповідних сум грошового забезпечення особам, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З 01.01.2008 проведено перерахунок пенсії на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», розмір пенсії обчислений за нормами Закону - 2262 в редакції чинній на момент проведення перерахунку пенсії, тобто розмір пенсії обчислений відповідно до частини 2 статті 13 Закону - 2262, у розмірі 86 % відповідних сум грошового забезпечення.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992.
Судом першої інстанції встановлено, що призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років згідно із Законом № 2262-ХІІ відбулось 18.11.1998.
Таким чином, станом на момент призначення позивачу пенсії була діючою редакція Закону № 2262-ХІІ від 17.02.1998.
Пунктом «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ у редакції від 17.02.1998 було встановлено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Згідно з пунктом «в» статті 13 Закону №2262-ХІІ у редакції від 17.02.1998, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Основний розмір пенсії ОСОБА_1 станом на момент її призначення склав 88% сум грошового забезпечення, 5% з яких – збільшення пенсії як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Надалі Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» № 3591-IV від 04.04.2006 було внесено зміни, зокрема, до пункту «в» статті 13 Закону №2262-ХІІ, та викладено такий пункт у наступній редакції: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» ( 1763-15 ) (пункт «в» статті 12): за вислугу 15 років - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 проценти за кожний повний рік вислуги понад 15 років, але не більше ніж 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43)».
Таким чином, з моменту набрання чинності (29.04.2006) змінами, внесеними Законом №3591-IV від 04.04.2006 до Закону №2262-ХІІ, збільшення до пенсії на 5% особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не передбачалось.
Із матеріалів справи слідує, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області було проведено з 01.01.2008 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням 86% сум грошового забезпечення. Відповідне підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.07.2024.
Суд першої інстанції, з урахуванням чинної на момент перерахунку пенсії позивача редакції статті 13 Закону №2262-ХІІ, прийшов до висновку про те, що відповідачем не було порушено її припису, а отже Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області діяло в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що порядок перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовців урегульований не статтею 13 Закону № 2262-XII, а іншими нормами права, а саме: статтею 63 Закону № 2262-XII та Порядком № 45.
Статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, у редакції, чинній з 01 січня 2008 року, визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.
Згідно з цією статтею перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.
Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.
Проаналізувавши вищенаведені норми права, колегія суддів вказує, що стаття 13 Закону № 2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 цього Закону визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку. Внесені №3591-IV від 04.04.2006 зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо скасування збільшення до пенсії на 5% особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, яка не зазнала змін у зв`язку з прийняттям №3591-IV від 04.04.2006.
Крім того, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції враховує, що 16 жовтня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила рішення у зразковій справі № 240/5401/18 (провадження № 11-198заі19), в якому дійшла висновку, що відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається статтею 13 Закону 2262-XII на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України. Як слідує із наведених норм, такі складові пенсії, як і їх розміри, не є сталими і регулюються постановами Кабінету Міністрів України. Разом з тим відсоткове співвідношення, установлене статтею 13 Закону № 2262-XII, уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії.
Із матеріалів справи слідує, що пенсію позивачу призначено з 18.11.1998 у розмірі 88% сум грошового забезпечення, що підтверджується розрахунком Уч.39133 на пенсію за вислугу строків служби.
З 01.07.2005 пенсія ОСОБА_1 виплачувалась у розмірі 91% сум грошового забезпечення.
Таким чином, при здійсненні перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2008 року, у відповідача були відсутні правові підстави для обмеження її розміру 86% грошового забезпечення, оскільки при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислюється при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру 91% відповідних сум грошового забезпечення є протиправними.
З огляду на вказане слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 25 червня 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру 91% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення судового рішення.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 380/16962/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру 91% відповідних сум грошового забезпечення.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 25 червня 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру 91% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. Я. Качмар