Справа № 191/5444/25
Провадження № 2/191/2736/25 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

03 лютого 2026 року м. Синельникове 

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого – судді Форощука О.В., за участю секретаря – Рибак М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Синельниківської міської ради, третя особа: Придніпровська товарна біржа про визнання договору дійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Синельниківської міської ради, третя особа: Придніпровська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтовуючи його тим, що 12 червня 1998 року між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Придніпровській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 224/ФЗ, посвідченого директором СФ «Придніпровська товарна біржа» Зеленським С.А.
Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 224/ФЗ від 12.06.1998 року продавець продав, а покупець купив житловий будинок житловою площею 21,10 кв.м., який складається з трьох кімнат, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Даний договір вчинено на підставі вимог ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», зареєстрований на Придніпровській товарній біржі 12.06.1998 року за номером № 224/ФЗ.
12 червня 1998 року за № 5069/43 договір було зареєстровано в Синельниківському міському бюро технічної інвентаризації, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , про що в реєстраційній книзі записано за № Д-15.
Також договір містить відомості про те, що цей договір не підлягає нотаріальному посвідченню. Всі істотні умови договору до його подальшої реєстрації на біржі сторонами виконані.
Жилий будинок продано за 6 700,00 грн., грошові кошти продавець отримав від покупця до підписання цього договору, позивач ОСОБА_1 повністю розрахувався з продавцем ОСОБА_2 .
Правочин обома сторонами повністю виконаний, продавцем ОСОБА_2 було звільнено всі приміщення, передані ключі, вона знялася з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.
Позивач ОСОБА_1 , використовує житловий будинок протягом 27-ми років для постійного проживання, зареєстрований за вказаною адресою, регулярно оплачую комунальні платежі та утримую житловий будинок в належному санітарно-технічному стані.
На даний час позивач не має можливості розпоряджатися вказаним нерухомим майном, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення договорів, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна.
Позивачем ОСОБА_1 було здійснено оформлення земельної ділянок, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: земельна ділянка площею 0.0608 га, кадастровий номер: 1213000000:01:449:0004 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
В жовтні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора стосовно приведення документів на даний житловий будинок у відповідність до чинного законодавства, про те йому було в усному порядку відмовлено та роз`яснено, що договір обміну, купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому через недодержання нотаріальної форми договору його необхідно в судовому порядку визнати дійсним.
Зі змісту Договору № 224/ФЗ від 12.06.1998 вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Придніпровській товарній біржі та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. У відповідності до вимог статті 227 ЦК УРСР даний договір підлягав реєстрації в Синельниківському бюро технічної інвентаризації.
12.06.1998 право власності на вищевказаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в Синельниківському бюро технічної інвентаризації, про що в реєстраційній книзі зроблено запис за № 5069/43.
Отже, зареєстроване на підставі Договору № 224/ФЗ від 12.06.1998 року за позивачем ОСОБА_1 право власності на вищевказаний житловий будинок, держава тим самим визнала право власності на такий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
Між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 були досягнуті усі домовленості щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, повністю виконали його умови, а також дотримались процедури державної реєстрації переходу права власності на об`єкт купівлі-продажу, що свідчить про реальність та дійсність такого правочину.
Рішенням Синельниківської міської ради восьмого скликання тридцять другої сесії № 728-32/Ш V АДРЕСА_2 перейменовано на вулицю Барвінкова.
За таких обставин, враховуючи, що на час укладання договору купівлі- продажу мала місце суперечність законодавства та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, необхідно визнати, що договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: 52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, укладений 12.06.1998 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , може бути визнаний судом дійсним.
Просить суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.1998 року за № 224/ФЗ, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений на Придніпровській товарній біржі між позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 .
Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.
Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. 
12.06.1998 на Придніпровській товарній біржі  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 224/ФЗ, згідно якого ОСОБА_1 придбав житловий будинок житловою площею 21,10 кв.м., який складається з трьох кімнат, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір 12.06.1998 зареєстрований в Синельниківському бюро технічної інвентаризації.
Відповідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 01.10.2025 року № НВ-6801585682025 ОСОБА_1 належить земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.0608 га, кадастровий номер: 1213000000:01:449:0004 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до статті 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 цього Кодексу. Натомість частиною 2 статті 47 ЦК УРСР передбачалось, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини 2 статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 за № 31, передбачали таку підставу для державної реєстрації об`єктів нерухомого майна як договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були різним чином врегульовані нормами ЦК УРСР та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права щодо необхідності нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу нерухомого майна, укладених на товарній біржі.
Зі змісту Договору № 224/Ф3 від 12.06.1998 вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Придніпровській товарній біржі та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. У відповідності до вимог статті 227 ЦК УРСР даний договір підлягав реєстрації в Синельниківському бюро технічної інвентаризації.
12.06.1998 право власності на вищевказаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване в Синельниківському бюро технічної інвентаризації, про що в реєстраційній книзі зроблено запис за № 224/Ф3.
Отже, зареєструвавши на підставі Договору № 224/Ф3 від 12.06.1998 за ОСОБА_1 право власності на вищевказаний житловий будинок, держава тим самим визнала його право власності на такий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
Законом України «Про товарну біржу» (у редакції, що діяла на час укладення Договору №№318-НД/318-Н від 31 липня 1998 року) не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених статтею 15 цього Закону до біржової операції. 
Відповідно до частини 2 статті 220 ЦК України аналогічна норма передбачалась частиною 2 статті 47 ЦК УРСР, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Судом встановлено, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, повністю виконали його умови, а також дотримались процедури державної реєстрації переходу права власності на об`єкт купівлі-продажу, що свідчить про реальність та дійсність такого правочину.
Рішенням Синельниківської міської ради восьмого скликання тридцять другої сесії № 728-32/Ш V АДРЕСА_2 перейменовано на вулицю Барвінкова.
За таких обставин, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, суд вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ,укладений 12.06.1998 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,може бути визнаний судом дійсним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.1998 року за № 224/ФЗ, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений на Придніпровській товарній біржі між позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя	  	О.  В.  Форощук