_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/33884/25
Провадження № 2/947/440/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.02.2026 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Кондратенко Ю.Д. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Київський відділ ДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про стягнення пені -
встановив :
Негріч через свого представника адвоката Іванову Г.С. звернулася до суду з позовом, в якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_2 аліментних зобов`язань щодо утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить стягнути з останнього пеню за несвоєчасно сплачені аліменти у сумі 56586,31 грн.
У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, представник відповідача проти його задоволення заперечував.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини – задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн., але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду - 30 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 гривень. В решті позовних вимог – відмовлено.
01 квітня 2024 року на підставі вищевказаного рішення Київського районного суду м. Одеси було відкрите виконавче провадження №74595748.
Із розрахунку головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вбачається, що аліментні зобов`язання ОСОБА_2 належними чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості на суму 56586,31 грн. станом 11.08.2025р.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Позивачем наведений розрахунок заборгованості на підставі ч.1ст.196 СК України, який перевірений судом, з якого підтверджується, що пеня по аліментах з липня 2020 по 11 серпня 2025р. складає 56586,31 грн.
Контррозрахунку стороною відповідача суду не надано.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання аліментних зобов`язань.
Згідно з ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
25 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду своєю постановою відійшла від правової позиції, висловленої у постановах ВСУ у справах № 6-94цс15, №6-300цс16,6-1551цс16 та змінила порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, зазначивши, що правило про стягнення неустойки/пені/ у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно. Строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Відповідно до ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129,ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу. У випадках, передбачених ч.1 цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом, тобто до даного спору позовна давність не застосовується.
Крім цього, судом встановлено, що 15.04.2025 головним державним виконавцем Київського відділу ДВС м.Одеси Сокол Ю.С. у виконавчому провадженні №74595748 відповідною постановою стягнуто на користь стягувача з боржника (відповідача) ОСОБА_2 штраф 15219,33 грн.
Відповідно до ст.196 ч.1 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".
За статтею 71ч.14 вказаного Закону за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 41366,98 грн., за мінусом суми вказаного штрафу.
До доводів сторони позивача про те, що при розрахунку заборгованості не було враховано певних платежів (а.с.55-56) суд ставиться критично, оскільки частина них сплачена після подачі позову, а інша частина сплати не спростовує наявності підстав для стягнення пені.
Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.
Крім цього сторона позивача просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн.
Згідно частин 1,2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Між адвокатом Івановою Г.С. та позивачкою 1.08.2025р. укладено Договір про надання правничої допомоги №01/08/2025-1, за яким передбачена оплата гонорара адвоката 20000 грн.
До матеріалів адвокатом додана прибутковий касовий ордер від 06.08.2025 про сплату позивачкою адвокату 20000 грн.
Представник відповідача з вказаною сумою погодився частково, вважає її завеликою.
У рішеннях ЄСПЛ умовою для стягнення судових витрат зі сторони, що програла, є наявність факту їх сплати позивачем.
Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим (див., наприклад, п. 30 рішення у справі Bottazzi v. Italy). Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. також п. 55 рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Iatridis v. Greece).
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, із зазначеного вище вбачається, що прибутковий касовий ордер є підставою для приймання готівки, а про сам факт її приймання свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру.
Таким чином, враховуючи те, заперечення з боку сторони відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, обсяг виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн. 
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 у сумі 41366,98 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 12000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь держави судовий збір 1211,20 грн.
Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя            Я. В. Бескровний