Кегичівський районний суд Харківської області 
Справа № 624/284/26 
провадження № 1-кп/624/58/26 
ВИРОК
іменем України
селище Кегичівка 06 квітня 2026 року 
Кегичівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Кегичівка, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026221090000234, стосовно якого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Балаклея, Харківської області, українець, громадянин України, військовозобов`язаний, освіта середня, одружений, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, не працює, інвалідності не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засуджений,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність
За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.
Згідно з п. 3 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1086 від 17 грудня 2008 року, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства. Крім того, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зазначає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Встановлено, що постановою Кегичівського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2024 року в справі № 624/931/24 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Однак ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови Кегичівського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2024 року, яка набрала законної сили 22 жовтня 2024 року, та будучи ознайомлений з нею належним чином, ігноруючи виконання постанови суду в частині позбавлення його права керування транспортними засобами, хоча мав реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, всупереч вищевказаного судового рішення, якою його позбавлено права керувати транспортними засобами, вчинив дії щодо умисного невиконання вказаної постанови суду за наступних обставин:
03 травня 2025 року, приблизно о 19 години 20 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи скутером марки SPARK, без номерного знаку, рухався по вул. Молодіжна в с. Бесарабівка Берестинського району Харківської області, де не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу. Після зупинки працівниками РПП СПД № 1 ВП № 1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області в ОСОБА_4 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. За вказаним фактом працівниками поліції відносно ОСОБА_4 складено протоколи про адміністративні правопорушення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 122-2 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, та повторне протягом року керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
За результатами розгляду вказаних адміністративних матеріалів постановою Кегичівського районного суду Харківської області № 624/403/25 від 06 травня 2025 року, яка набрала законної сили 19 травня 2025 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 122-1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні винним себе визнав, щиро розкаявся, запевнив про недопущення подібного у майбутньому.
Визначаючи обсяг досліджуваних доказів, з`ясувавши думку учасників та відсутність заперечень, суд, відповідно до ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням документів про дані щодо його особи. При цьому з`ясовано, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих обставин і не мають сумнівів у добровільності своєї позиції, а також їм зрозуміло, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У судовому засіданні, згідно з визначеним обсягом, досліджені документи кримінального провадження: копії паспорта, з підтвердження анкетних даних обвинуваченого, у більшості негативна довідка характеристика, довідки про перебування на обліку військовозобов`язаних запасу у ІНФОРМАЦІЯ_2 та не перебування на наркологічному і психіатричному обліку у кабінетах Кегичівської ЦРЛ, вимога про відсутність судимостей у останнього.
Зазначені документи сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.
Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони у сукупності достатніми та взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.
Заслухавши усі показання, дослідивши докази, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення у судовому засіданні доведене повністю.
Суд вважає доведеним, що викладені в обвинуваченні діяння мали місце і містять склад кримінального правопорушення.
Встановлено, що статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність
За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.
Згідно з п. 3 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1086 від 17 грудня 2008 року, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства. Крім того, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зазначає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Встановлено, що постановою Кегичівського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2024 року в справі № 624/931/24 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Однак ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови Кегичівського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2024 року, яка набрала законної сили 22 жовтня 2024 року, та будучи ознайомлений з нею належним чином, ігноруючи виконання постанови суду в частині позбавлення його права керування транспортними засобами, хоча мав реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, всупереч вищевказаного судового рішення, якою його позбавлено права керувати транспортними засобами, вчинив дії щодо умисного невиконання вказаної постанови суду за наступних обставин:
03 травня 2025 року, приблизно о 19 години 20 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи скутером марки SPARK, без номерного знаку, рухався по вул. Молодіжна в с. Бесарабівка Берестинського району Харківської області, де не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу. Після зупинки працівниками РПП СПД № 1 ВП № 1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області в ОСОБА_4 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. За вказаним фактом працівниками поліції відносно ОСОБА_4 складено протоколи про адміністративні правопорушення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 122-2 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, та повторне протягом року керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
За результатами розгляду вказаних адміністративних матеріалів постановою Кегичівського районного суду Харківської області № 624/403/25 від 06 травня 2025 року, яка набрала законної сили 19 травня 2025 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 122-1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Обвинувачений винний у скоєнні інкримінованому йому злочині і підлягає покаранню.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до нетяжких злочинів.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття. 
Обставин, що його обтяжує, згідно зі ст. 67 КК України не встановлено.
Підстав для застосування ст.ст.69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Із врахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, особи обвинуваченого, який хоча і щиро розкаюється, запевнив про недопущення подібного у майбутнього, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючої, відсутність офіційного місця роботи, а отже постійного доходу, тому суд дійшов висновку про необхідність та достатність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, а не штрафу, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, у розмірі запропонованому прокурором, оскільки обвинувачений, крім того з цим погодився.
Суд призначає покарання про яке просив прокурор. Це покарання сприятиме виправленню обвинуваченого, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення. Таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Крім цього, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого, з вищезазначених підстав, відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків.
Запобіжний захід обвинуваченому під час досудового розслідування не обирався.
Речові докази, судові витрати відсутні.
Арешт на майно не накладався.
Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України і призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку в 1 (один) рік.
Згідно з п.п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти його про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирати.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1