Справа № 565/3024/25
Провадження № 2/565/177/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області у складі:
- головуючого судді Зейкана І.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Ломази С.О.,
-позивача ОСОБА_1 ,
-представника позивача Волощука П.С.,
-представника відвідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні у залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів, зменшення аліментів, стягнення аліментів, стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

До Вараського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , у якому, з урахуванням уточнень, просить:
-припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , які стягуються на підставі судового наказу Вараського міського суду Рівненської області від 05 травня 2025 року в цивільній справі № 565/974/25 пропорційно в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-зменшити раніше встановлений судовим наказом Вараського міського суду Рівненської області від 05 травня 2025 року в цивільній справі № 565/974/25 розмір аліментів на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/10 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно;
-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_3 щомісячно починаючи з дати звернення з цією позовною заявою до суду та до досягнення ОСОБА_4 вісімнадцятирічного віку;
-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 191 831,62 грн безпідставно набутих коштів.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей - син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Вараського міського суду Рівненської області від 17 липня 2025 року в цивільній справі № 565/1509/25 укладений між шлюб між сторонами розірвано.
Судовим наказом Вараського міського суду Рівненської області від 05 травня 2025 року в цивільній справі № 565/974/25 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) батька, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття - копія судового наказу додається. Аліменти відповідно до цього судового наказу стягуються з нього з 02 травня 2025 року. Діти мають зареєстроване місце проживання разом зі ним у квартирі АДРЕСА_1 . Син ОСОБА_6 зареєстрований та проживає за цією адресою з 26.09.2013 року до дня написання позовної заяви, а син ОСОБА_7 зареєстрований з 16.09.2019 року до дня написання позовної заяви.
Після розірвання шлюбу з відповідачем, син ОСОБА_6 фактично та постійно проживає із ним з травня місяця 2025 року, а син ОСОБА_7 регулярно - кожної суботи і неділі тижня та періодично в будні дні в період після розірвання шлюбу з відповідачем. З травня 2025 року до листопада включно на користь відповідача з його заробітної плати було перераховано аліментів у загальному розмірі 288281.63 гривень. Окрім сплачених ним аліментів починаючи з травня місяця 2025 року ним були оплачені послуги пов`язані з розвитком сина ОСОБА_6 в загальному 22 800,00 грн. Крім зазначеного ним оплачено лікування сина, окремо - одяг, канцелярію до школи тощо, копії відповідних документів додаються.
Також, в період з 22.07.2025 року по 25.07.2025 року він разом з дітьми відпочивав у Реабілітаційно-оздоровчому комплексі «Біле озеро». Вартість путівок у вказаний комплекс становила 4520.00 грн. на кожну дитину, що в повному обсязі ним оплачено. Крім того, в період його відпустки з 14.07.2025 року по 27.07.2025 року він разом з дітьми подорожували за його рахунок та відвідували зокрема парк «УРУРУ» у Львівській області, музей «Науки» та «Океанаріум» в місті Львів. Окрім зазначеного вище, з травня місяця 2025 року весь свій вільний від роботи час позивач проводить з дітьми і в цей час забезпечує їх потреби і несе усі матеріальні витрати пов?язані з дітьми та їх інтересами і потребами у цей період.
Позивач має хронічні захворювання які потребують моєї окремої уваги та відповідних регулярних витрат, а саме: МР-ознаки дегенеративно-дистрофічні зміни шийного відділу хребта, протрузії C3-C4, С5-C6, С6-С7 міжхребетних дисків, спондилоартроз Іст., спондильоз Іст, вузловий зоб, субклінічний гіпотиреоз, та гіпертонічну хворобу серця. Такі хвороби вимагають постійного лікарського контролю, лікування, спеціальної дієти та відповідних витрат. 
Враховуючи, що мій син ОСОБА_6 з травня місяця 2025 року до дня написання позовної заяви постійно проживає з ним та перебуває на його повному матеріальному утриманні, то вважаю, що подальше стягнення аліментів на підставі судового наказу Вараського міського суду Рівненської області від 05.05.2025 року в цивільній справі № 565/974/25 в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 порушує належні йому права. Таке стягнення, призводить до надмірного його фінансового навантаження та до фактичного збагачення відповідача за його рахунок. 
Так, за період з травня до листопада місяць в середньому його місячний заробіток становить 164245.45 гривень в місяць. Таким чином 1/10 частка відповідно становитиме в середньому 16424.54 гривень в місяць, що є в повній мірі достатнім для забезпечення потреб мого сина ОСОБА_7 враховуючи надання ним окремого забезпечення та утримання сина ОСОБА_7 .
При цьому, відповідач фактично самоусунулась від участі в утриманні спільної дитини сина ОСОБА_6 - отримуючи аліменти від нього та доходи у вигляді власної заробітної плати, жодної матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_6 відповідач не надає.
На даний момент Відповідач має стабільний дохід працюючи у Філії «ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» у відділі ЕРП-ПЕБ на посаді інженера з аналізу та розрахунків, має задовільний стан здоров?я, а тому вона спроможна сплачувати аліменти в заявленому мною розмірі.
В силу того, що з травня місяця 2025 року до дня написання позовної заяви син ОСОБА_6 проживав та проживає зі ним і повністю перебував та перебуває на його утриманні, то половина сплачених ним коштів в якості аліментів на утримання обох дітей належать сину ОСОБА_6 , а саме 191 831,62 гривень, яких син фактично не отримав. Вказані кошти є набутими відповідачем без підстав в розумінні ст. 1212 ЦК України, а тому відповідач зобов?язана повернути їх тому з батьків з ким проживає дитина - позивачу.
Від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли письмові пояснення, у яких зазначає, що 28 квітня 2025 року відповідач разом з дітьми з`їхала з квартири позивача та переїхала проживати на орендовану квартиру АДРЕСА_2 . Внаслідок чого для забезпечення належного утримання дітей відповідач звернулась 02.05.2025 р. в суд для отримання судового наказу про стягнення аліментів, який судом і було їй видано на законних підставах. Протягом травня – серпня 2025 року діти проживали разом з відповідачем. 26 серпня 2025 року старший син ОСОБА_6 повідомив матір, що він має намір проживати з батьком та попросив зібрати його речі та перевезти на квартиру батька. Після початку проживання сина ОСОБА_6 з батьком мати продовжує спілкування з сином, купляє йому одяг, перераховує на банківську картку сина кошти, проводить спільно час та відпочинок, спілкується з вчителями щодо успіхів сина у навчанні та приймає активну участь в його житті. Враховуючи, що станом на сьогодні старший син ОСОБА_6 остаточно прийняв рішення про проживання разом з позивачем, відповідач погоджується з позовною вимогою позивача про визнання судового наказу Вараського міського суду Рівненської області від 05.05.2025 р. по справі № 565/974/25 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зазначає, що сам по собі факт появи іншого утриманця у платника аліментів не є обов`язковою підставою для зменшення аліментів, що вже призначені та сплачуються на іншу неповнолітню дитину. Тобто, окрім факту появи іншого утриманця, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився. При цьому, суди наголошують, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Позивачем надано копії медичних документів щодо наявності у нього захворювань. Як вбачається з наданих документів дані захворювання у позивача були з 2019 року, на час призначення аліментів та наявні по даний час. Згідно рекомендацій лікарів позивач проводить медикаментозне лікування та має дотримуватись дієти. Позивачем було долучено копії квитанції про оплату ліків: за грудень 2025 р. в сумі 2 960 грн, за січень 2026 р. = 158 грн., за лютий 2026 р. – 412 грн., що є незначними витратами в порівнянні із значним доходом позивача. Позивачем не доведено погіршення його матеріального стану внаслідок стану здоров`я, а також не доведено неможливість сплати аліментів на сина ОСОБА_7 в розмірі, призначеному судом, внаслідок необхідності утримання сина ОСОБА_6 , який почав проживати з батьком. 
Відповідач ОСОБА_3 працює інженером на Філії ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», отримує заробітну плату в розмірі 43 368 грн. в місяць, за вирахування податків отримує кошти на рахунок в розмірі 33 393,36 грн. Відповідач орендує двокімнатну квартиру для проживання. Відповідно до договору оренди квартири від 01.10.2025 р. вартість оренди становить 10 000 грн. в місяць. Згідно з договором про надання послуг у сфері освіти від 25.05.2025 р. щодо меншого сина ОСОБА_7 плата за навчання дитини становить 10 000 грн. в місяць. Крім того відповідач несе витрати щодо забезпечення належного стану здоров`я себе та сина, харчування, одягом та взуттям, канцелярськими товарами, оплати проїзду, витрати щодо відпочинку та оздоровлення та інші витрати. Більша частина заробітної плати відповідача йде на покриття зазначених витрат. Одночасно відповідач не заперечує проти свого обов`язку щодо забезпечення сина ОСОБА_6 , який переїхав проживати до позивача.
З врахуванням вищенаведеного відповідач погоджується на сплату аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_4 в розмірі 1/10 частки від доходу (заробітку) відповідача, що перевищує 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та з огляду на розмір заробітної плати відповідача фактично становить прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років.
Зважаючи на те, що грошові кошти були набуті ОСОБА_3 у період з травня 2025 року по січень 2026 року, як аліменти на утримання дітей на виконання судового наказу Вараського міського суду Рівненської області від 05 травня 2025 року, тобто не безпідставно та за відсутності доказів недобросовісного набуття їх ОСОБА_3 відсутні правові підстави для стягнення коштів з відповідача на користь позивача, як безпідставно набутих.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав повністю та додатково пояснив, що його син ОСОБА_6 у дійсності переїхав до нього на постійне місце проживання в кінці серпня 2025 року. У позовній заяві інформація про те, що ОСОБА_6 проживав постійно з ним у період з травня до серпня не відповідає дійсності. 
Представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. 
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, проте забезпечила явку свого представника. Представник відповідача ОСОБА_2 надала пояснення аналогічні за змістом до її письмових пояснень, з яких вбачається, що вона позовні вимоги визнала частково у межах наданих письмових пояснень.
Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, показання свідків та дослідивши подані сторонами докази суд встановив наступні обставини. 

Щодо припинення стягнення аліментів.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана обставина підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_1 від 04.09.2013, серії НОМЕР_2 від 19.07.2011 (а.с. 14-15).
Рішенням Вараського міського суду Рівненської області від 17.07.2025 у справі № 565/1509/25 шлюб між сторонами розірваний (а.с. 12). 
05.05.2025 Вараський міським судом Рівненської області у справі № 565/974/25 виданий судовий наказ про стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Аліменти стягнуто з 02 травня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
За змістом статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.04.2024 у справі № 750/10188/20, з урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі. 
Зі змісту пояснень позивача ОСОБА_1 , показань свідка ОСОБА_9 , суд встановив, що син ОСОБА_4 з 28.08.2025 почав постійно проживати разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_3 . Таку обставину представник відповідача ОСОБА_2 визнає та не оспорює. 
Викладене вказує, що дитина ОСОБА_4 постійно проживає з позивачем, останній надає належне утримання, та враховуючи, що дитина не проживає з відповідачем, суд доходить висновку про безпідставність стягнення аліментів з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 в частині необхідній для утримання дитини ОСОБА_4 , а отже наявні підстави для припинення стягнення аліментів з позивача в частині утримання цього сина сторін.

Вирішуючи вимогу в частині стягнення аліментів, суд бере до уваги наступні обставини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
У судовому засіданні встановлено, що спільний син сторін ОСОБА_4 постійно проживає з позивачем з 28.08.2025 до дня розгляду справи та перебуває на його утриманні. Відповідач подала до суду докази перерахування на рахунок сина коштів у січні 2026 року 1 000,00 грн та у лютому 2026 року у сумі 2 000,00 грн. Суд визнає, що така сума коштів не є достатньою для належного утримання дитини. На підставі викладеного, з урахуванням часткового визнання цієї вимоги представником відповідача, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 . 
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суд зважує на те, що згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Оцінивши в сукупності обставини, визначені ст.182 СК України, а саме те, що позивач та відповідач мають постійне місце роботи, достатні та постійні доходи, з кожним із них проживають по одному спільному сину, позивач має хронічні хвороби, доказів незадовільного стану здоров`я відповідача до суду не подано, позивач сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , відповідач несе витрати на оренду квартири, суд вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини: ОСОБА_4 , з дня пред`явлення позову, тобто з 05 грудня 2025 року в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Щодо зменшення розміру аліментів. 
Відповідно до ст.192 ч.1 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 до 1/10 частки його доходу (заробітку) щомісяця, посилаючись на зміни у його сімейному стані, стані здоров`я.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зміни розміру аліментів у зв`язку із зміною сімейного стану суд встановив наступне. Позивач посилався на те, що з ним постійно проживає син ОСОБА_6 . 
У постанові від 08.06.2022 у справі № 565/1059/21 Верховний Суд дійшов висновку, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від іншого шлюбу, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, на утримання якої стягуються аліменти, та суперечитиме її інтересам. З урахуванням цього Верховний Суд дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав для зменшення розміру аліментів. 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, переїзд на постійне місце проживання до позивача сина ОСОБА_4 , саме по собі без підтвердження погіршення матеріального становища позивача не є підставою для зміни розміру аліментів. 
Щодо погіршення стану здоров`я позивача ОСОБА_1 суд бере до уваги наступне. 
Позивачем до позовної заяви додані копії консультативних висновків та окремих аркушів з медичної картки ОСОБА_1 , зі змісту яких вбачається наявність у нього хвороб з вересня 2018 року. 
За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок доведення обставини погіршення стану його здоров`я порівняно зі станом його здоров`я на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Проте, всупереч вказаних вимог закону, позивач не подав до суду доказів того, що перераховані ним хвороби не існували до дня ухвалення наказу про стягнення аліментів на користь відповідача ОСОБА_3 . Навпаки, захворювання, які зазначає позивач у документах сформованих лікарями після дня стягнення з нього аліментів на користь відповідача ОСОБА_3 , були наявні у нього і до часу стягнення аліментів судом. До того ж до суду не поданого жодного доказу, яким саме чином і наскільки такі зміни вплинули на майновий стан позивача, на здатність (спроможність) позивача сплачувати аліменти, чи він несе матеріальні витрати на своє лікування. Відсутність таких обставин позбавляє суд можливості взяти до уваги зміни у стані здоров`я позивача як підставу зменшення розміру аліментів, які він сплачує на користь відповідача. 
Зважаючи на те, що позивачем не доведено підстав, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_7 на підставі наказу Вараського міського суду Рівненської області від 05.05.2025, суд доходить висновку про необхідність відмовити повністю у задоволенні таких вимог ОСОБА_1 .

Щодо стягнення безпідставно набутих коштів.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у статті 180 СК України, за змістом якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У справі, що розглядається, встановлено, що з позивача у примусовому порядку стягувались аліменти на виконання наказу Вараського міського суду Рівненської області від 05.05.2025.
Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.
Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія "добросовісність" закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.
Цивільний кодекс України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.
З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.
Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
В супереч вимог ст.12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено, що сплачені ним аліменти витрачались не на утримання дитини. За відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття аліментів, які є власністю дитини та якими розпоряджалась її мати в інтересах дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення їх з відповідача на користь позивача як безпідставно набутих.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 179, 180, 181, 192, 197 СК України, ст. 1212, 1215 ЦК України, ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352, 354, 355, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів, зменшення аліментів, стягнення аліментів, стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити частково.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , які стягуються на підставі судового наказу Вараського міського суду Рівненської області від 05 травня 2025 року в цивільній справі № 565/974/25 пропорційно в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дати звернення до суду, тобто з 05 грудня 2025 року та до досягнення ОСОБА_4 повноліття.
В задоволенні вимог у іншій частині відмовити. 
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 .
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 .

Головуючий суддя І.Ю.Зейкан