Номер провадження: 22-ц/813/1167/26 
Справа № 492/1073/23
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н. Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 09 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено повністю, та стягнуто з ОСОБА_1 , відповідачки у справі, на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 25 листопада 2019 року у розмірі 298 908,92 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2989,09 грн.
28.07.2025 року від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшла заява про перегляд вказаного заочного рішення, в обґрунтування якої зазначено, що вона не була присутня у судовому засіданні під час ухвалення заочного рішення, а тому не отримувала його копію. Також, заявниця не прибувала у судові засідання так як не проживає за місцем реєстрації, а судові повістки працівниками пошти не були вручені її свекрусі, яка проживає за місцем її реєстрації. Вимоги позову не визнала, оскільки позика надавалася її чоловікові ОСОБА_3 , з яким на час надання позики перебувала у шлюбі та вказаним заочним рішенням стягнення боргу здійснено без врахування повернутої суми позики.
У заяві про перегляд заочного рішення заявницею заявлено клопотання про поновлення процесуального строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення, яке обґрунтоване тим, що копію заочного рішення заявниця отримала 10 липня 2025 року, тому вона має право на подання до суду заяви про перегляд заочного рішення у строк до 30 липня 2025 року, тому є підстави для поновлення пропущеного строку.
Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання до суду заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики – відмовлено.
Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - залишено без розгляду. 
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким поновити відповідачу строк на подання до суду заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у заяві вона посилалася на те, що їй не було відомо про розгляд справи № 492/1073/23 в Арцизькому районному суді Одеської області. У якості доказу вона посилалася на матеріали цивільної справи №492/1073/23, у яких відсутні докази, а саме - поштові повідомлення про вручення їй ухвали суду про відкриття провадження у справі; про отримання нею позовної заявами разом із додатками, про отримання нею судових повісток про виклик у судові засідання; про отримання нею заочного судового рішення. Окрім того, вона подала до суду заяву про ознайомлення із матеріалами справи після ухвалення заочного судового рішення, заяву про скасування заочного судового рішення, які підписала особисто - Суд першої інстанції не правильно встановив, що вона поштою отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі, пославшись як на доказ - на поштове повідомлення у справі на аркуші 29. При цьому суд не дослідив належним чином цей доказ, а саме: на поштовому повідомленні відсутнє прізвище особи, яка отримала це поштове відправлення, підпис на цьому повідомлення проставлений невідомою особою, у тому числі і не нею, оскільки її підпис відрізняється від підпису на цьому повідомленні.
Доказом цього є вказані вище її заяви до суду за її підписом, який відрізняється від підпису на поштовому повідомленні на аркуші 29 (ксерокопія поштового повідомлення додається). Оскільки суд послався в ухвалі на цей доказ, а інші докази з її підписом не дослідив, вказана обставина підтверджує неправильне дослідження судом цих доказів і їх оцінку. Тому, у судовому засіданні Одеського апеляційного суду підлягають дослідженню та оцінці такі докази: поштове повідомлення на аркуш справи № 29, її заяви до суду про ознайомлення із матеріалами справи, про скасування заочного судового рішення, про отримання копії судового рішення.
Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 31.03.2026 року о 15:00 годині, учасники справи не з`явилися, причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи та відсутності від них клопотань про відкладення судового засідання, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання до суду заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 була достеменно обізнана про існування судового провадження у справі, про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час провадження справи суд не повідомила, у судові засідання за судовими викликами не з`являлась, станом розгляду справи не цікавилася, пізніше була обізнана про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого на виконання заочного рішення від 09 грудня 2024 року, суд піддає сумніву об`єктивну неможливість відповідачки подати заяву про перегляд заочного рішення раніше 28 липня 2025 року.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).
Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.
Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.
Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 сформулювала висновок про те, що частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.
За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 зауважила, що зміст положень статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.
У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.
Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.
Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.
Передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.
Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.
Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2024 року Арцизьким районним судом Одеської області було ухвалено заочне рішення у справі.
Згідно з рекомендованим повідомленням від 06.02.2025 року, копія заочного рішення від 09 грудня 2024 року направлялась за місцем реєстрації ОСОБА_1 , проте поштовий конверт повернувся до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
На вказаному конверті, як і на інших поштових повідомленнях, які направлялися ОСОБА_1 , з судовими повістками, відповідальним працівником пошти проставлено ручкою «не проживає».
10.07.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про отримання копії заочного рішення та 16.07.2025 року згідно розписки на заяві, його отримала.
28 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення та клопотанням про поновлення процесуального строку.
Вказана заява обґрунтована тим, що вона не була присутня у судовому засіданні під час ухвалення заочного рішення, а тому не отримувала його копію. Також, заявниця не прибувала у судові засідання так як не проживає за місцем реєстрації, а судові повістки працівниками пошти не були вручені її свекрусі, яка проживає за місцем її реєстрації.
На підтвердження доводам про те, що за місцем реєстрації ОСОБА_1 проживає її свекруха ОСОБА_4 було додано до заяви про перегляд заочного рішення, витяг з реєстру територіальної громади.
Суд першої інстанції відхиляючи вказані доводи та відмовляючи у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення вказав, що оскільки відповідно до вимог статті 131 ЦПК України заявниця, як учасник судового процесу, зобов`язана була повідомити суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час провадження справи.
Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 зазначено, що «надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим.».
В справі, що розглядається судові повістки про виклик відповідача до суду поверталися з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою, не проживає», як і направлена на адресу відповідача копія заочного рішення повернулася не врученою з такою ж відміткою, а відтак матеріали справи не містять доказів належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи, прийняте судове рішення та не свідчить про відмову сторони від одержання документів, надісланих судом.
Суд першої інстанції залишив поза увагою, що повернення копії заочного рішення з вказівкою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою, не проживає» не є доказом вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи відповідно до статті 272 ЦПК України, тому за відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим.
Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Не дав оцінки суд і тій обставині, що всупереч положенню ч. 3 ст. 130 ЦПК України, відповідальним працівником пошти не вручено конверт з заочним рішенням свекрусі ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою, на яку направлялися поштові повідомлення.
Відтак, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд припустився надмірного формалізму та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення свекрусі ОСОБА_1 строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Оскільки, суд першої інстанції не перевірив належним чином наявність обставин для поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, з огляду на дату отримання копії заочного рішення суду відповідачем, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів до суду першої інстанції для подальшого розгляду та вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, п. 3 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року – скасувати, справу направити до Арцизького районного суду Одеської області для продовження розгляду справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний тест постанови складено: 22.04.2026 року. 

Головуючий         О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова