справа № 462/6901/25 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі: 
головуючого судді -       ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання -    ОСОБА_2 
прокурора -        ОСОБА_3 
обвинуваченого -       ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12025141390000928 від 01.09.2025 року про обвинувачення 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середнє Ужгородського району Закарпатської області, громадянина України, без постійного місця проживання, раніше судимого 23.04.2025 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 357 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., який він сплатив

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 29.08.2025 року у вечірню пору доби, перебуваючи на вул. Чернівецька, 11А у м. Львові, виявив платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та банківську карту банку АТ «А Банк», рахунок якої НОМЕР_2 , які були втрачені та належать ОСОБА_5 . Усвідомивши, що виявлені ним картки належать іншій особі та є офіційним документом, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне привласнення офіційного документа (банківських карток), привласнив картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та банківську карту банку АТ «А Банк», рахунок якої НОМЕР_2 , з метою їх подальшого використання з корисливих мотивів. У відповідності до норм ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. 1, п. 3 ст. 36 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» банківська карта є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку.
Крім цього, у період часу з 04:09 год. 30.08.2025 року по 00:39 год. 31.08.2025 року, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщеннях наступних торгових точок. а саме: магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_1 ; магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_2 ; магазину «Золота Підкова», що за адресою: с. Зимна вода, вул. Гоголя, 1а Львівського району Львівської області; магазину «Чарка до Свята», що за адресою: с. Зимна вода, вул. Гоголя, 1а Львівського району Львівської області; магазину «Автомагазин». що за адресою: с. Зимна Вода, вул. Гоголя, 1а Львівського району Львівської області; магазину «Продуктовий», що за адресою: с. Зимна вода, вул. Гоголя, 1а Львівського району Львівської області; аптеки «Моя аптека», що за адресою: с. Зимна вода, вул. П. Тичини, 2 Львівського району Львівської області; магазину «Сімейна Пекарня», що за адресою: м. Львів, вул. Широка, 70; магазину «Світ Секонд Хенду», що за адресою: м. Львів, вул. Широка, 70Б; магазину «Продуктовий магазин», що за адресою: м. Львів, вул. Широка, 70; магазину «Одяг і взуття», що за адресою: м. Львів, вул. Широка, 81А; заправки «Укрнафта», що за адресою: м. Львів, вул. Рудненська 14, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою банківських карток АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та банку АТ «А Банк», рахунок якої НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дані банківські картки є чужими та використовуються для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів здійснив розрахунок вказаними банківськими картами за товари за допомогою безконтактної дії «PayPass» на загальну суму 40 893 грн. 98 коп., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вказану суму. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом У країни № 2102-IX від 24.02.2022 року, зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 року, зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 року, зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 15.04.2025 року № 235/2025, у зв`язку із вторгненням російської федерації на територію України, злочин вважається вчиненим в умовах воєнного стану.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та привласнення офіційного документу (банківської картки), вчиненого з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав вину у вчиненому та підтвердив обставини вчинення кримінальних правопорушень, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаюється, жалкує про свій вчинок, обіцяє у майбутньому не скоювати правопорушень та просить його суворо не карати. Також зазначив, що штраф призначений вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 23.04.2025 року у розмірі 850 грн. ним сплачено у повному обсязі.
Потерпілий у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що при призначенні покарання покладається на розсуд суду.
Враховуючи те, що обвинувачений не заперечує фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав не доцільним дослідження інших доказів по справі, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, показаннями обвинуваченого, доказами, що характеризують особу обвинуваченого.
Виходячи з вимог ст. 337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України є правильною, оскільки обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану та привласнення офіційного документу (банківської картки), вчиненого з корисливих мотивів.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 06.11.2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Пунктом 3 вказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
У відповідності до ст. 12 КК України ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин передбачений ч. 4 ст. 185 КК України та кримінальний проступок передбачений ч. 1 ст. 357 КК України.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, при яких їх вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, не перебуває на обліку в психоневрологічному чи наркологічному диспансері, шкоду не відшкодував, раніше притягався до кримінальної відповідальності, а також думку прокурора про можливість звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України, та приходить до висновку, що для виправлення, перевиховання обвинуваченого і для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, справедливим та достатнім буде обрати йому покарання за кожне кримінальне правопорушення в межах санкцій ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень, суд призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з застосуванням ст. 75 КК України зі звільненням від відбування основного покарання, призначивши іспитовий строк, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Також встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 23.04.2025 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Згідно довідки про судимість, ОСОБА_4 знятий з обліку ЛРВ № 3 ДУ пробації у Львівській області у зв`язку із сплатою штрафу. 
Згідно Постанова ОП ККС від 06.12.2021 року у справі № 243/7758/20 (провадження № 51-113кмо21), якщо на момент вчинення особою нового кримінального правопорушення невідбутою частиною покарання за попереднім вироком було основне покарання у виді штрафу (ст. 53 КК), яке на час ухвалення нового вироку вже відбуте, порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК, не застосовуються.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не продовжувався.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 100, 124, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: 
- компакт-диски «DVD-R», на яких знаходяться відеозаписи з камер відеоспостереження, які розміщені в приміщенні магазину «Напої та Тютюн» по вул. Городоцька, 147 у м. Львові та в приміщенні магазину «Близенько» у АДРЕСА_3 - залишити в матеріалах справи.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя /підпис/
З оригіналом згідно:
Суддя: ОСОБА_1