ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 707/3335/25		
Провадження № 22-ц/821/844/26		
Категорія: 310020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І. 
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
представник позивача : адвокат Демиденко Мирослава Валеріївна
відповідач: ОСОБА_2  
представник відповідача: адвокат Плахтій Олена Володимирівна

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Плахтій Олени Володимирівни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2026 року (ухваленого під головуванням судді Тептюка Є.П. в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

01 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. 
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що позивач ОСОБА_1 є донькою відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки Черкаського державного технологічного університету позивач є здобувачем вищої освіти 1 курсу денної форми навчання, а саме студентом 1 курсу Черкаського державного технологічного університету, форма навчання денна, термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року, загальна вартість платної освітньої послуги становить 116000,00 грн.
Вказує, що у позивача відсутня можливість працевлаштуватись та одержувати будь-які додаткові джерела доходу, стипендії та інших коштів позивач не отримує. Відповідач жодної участі у її житті не бере та на прохання допомогти матеріально, для здобуття освіти, ігнорує. Відповідач є працездатним, стан здоров`я дозволяє працювати, відтак позивач вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки.
На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з  відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до досягнення нею 23-х років за умови продовження навчання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 01 вересня 2025 року та до закінчення останньою навчання, але не довше як до досягнення нею 23-річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн.
Рішення щодо стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за 1 місяць.
У іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 всіх видів доходу (заробітку) щомісяця і до досягнення позивачем 23 років, суд врахував, що відповідач є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружина відповідача жодних доходів не має, проживає разом із непрацездатною матір`ю пенсіонеркою, відповідач є власником земельної ділянки площею 3.0621 га, що перебуває в оренді та іншого нерухомого майна у власності відповідача немає.
Суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами письмові докази в їх сукупності та повноті, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з тих підстав, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги з боку батька, на час навчання та до виповнення 23 років, однак розмір аліментів повинен відповідати і матеріальній спроможності батька його сплачувати.
На думку суду, аліменти у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) відповідача забезпечать як інтереси повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, так і не призведуть до погіршення матеріального становища відповідача, який має на утриманні ще дві дитини і потребує додаткових витрат на власне лікування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 27 лютого 2026 року представник ОСОБА_2 – адвокат Плахтій О.В., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції помилковим, прийнятим при невідповідності висновків суду обставинам справи та через неправильне застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом не враховано реального майнового стану відповідача, який є ВПО, отримує лише державні соціальні виплати, має ІІІ групу інвалідності, пов`язану із захистом Батьківщини, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, тому визначений судом до стягнення розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка навчається, до досягнення нею 23 річного віку, ставить його в тяжке матеріальне становище.
На думку апелянта, судом також не враховано реального майнового стану позивача і її матері, не досліджено зміст поняття «потреба у матеріальній допомозі», не встановлено факту існування потреби повнолітньої доньки у матеріальній допомозі, що суперечить правовим позиціям Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи 

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11 вересня 2007 року, виданого виконкомом Званівською сільською радою Артемівського району Донецької області, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_5 .
Судом досліджено копію свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 від 16.01.2024 року, згідно з яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище та по батькові на ОСОБА_1 .
Згідно копії довідки від 25.05.2022 №7122-7001225266 ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа.
Відповідно до копії договору №477/24-б про навчання у закладі вищої освіти від 09 серпня 2024 року, укладеного між Черкаським державним технологічним університетом та ОСОБА_7 , яка є законним представником до повноліття ОСОБА_1 , відповідно до якого загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 116000,00 грн.
Згідно копії довідки декану факультету економіки та управління від 18 серпня 2025 року, ОСОБА_1 дійсно навчається на 1-му курсі (денна форма навчання) факультету економіки та управління Черкаського державного технологічного університету, за рахунок коштів фізичної особи. Термін навчання з 01.09.2024 року по 30.06.2028 року.
Відповідач зареєстрований у якості внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.09.2025 року № 3007-7002308232.
Відповідач дійсно перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції від 06.02.2025 року, актовий запис № 53. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 30.01.2026 року дружина відповідача жодних доходів не має.
ОСОБА_2 є батьком двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , що підтверджує копія Свідоцтва про народження (видане повторно), серія 000000000, виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва та ОСОБА_10 , що підтверджує копія свідоцтва про народження, серія 000000000, виданого Соледарською міською радою Бахмутського району Донецької області. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також зареєстровані у якості внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується копією довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.09.2025 року.
У відповідача є мати ОСОБА_11 , що також зареєстрована у якості внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.11.2022 року № 3007-5002323318.
Згідно довідки про доходи № 9117051500591121 отримує пенсію за віком в розмірі 3 812,05 грн на місяць. 
Як вбачається із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником земельної ділянки площею 3.0621 га, що перебуває в оренді, згідно договору про оренду землі. Іншого нерухомого майна у власності відповідача немає.
Згідно із витягом з Наказу №190 від 09.07.2025 року солдата ОСОБА_2 , солдата резерву 14 запасної роти військової частини ххххх, звільнено з військової служби у запас.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 30.01.2026 року, за період серпня 2025 року по грудень 2025 року відповідач перебуває на обліку в Київському міському центрі зайнятості, звідки отримує дохід, який не є стабільним і коливається в розмірі від 1 200,00 грн до 10 000,00 грн. Також у жовтні було нараховано виплату в розмірі, що становить 41 460,16 грн, яка є донарахованою компенсацією за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, що підтверджується довідкою № 2265 від 27.10.2025 року.
Станом на 29.12.2025 року заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2/219/616/2014 від 27.05.2014 року відсутня та виконавче провадження АСВП № 44309245 завершено, у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду, що підтверджується листом від 29.12.2025 року з Бахмутського відділу ДВС у Бахмутському районі Донецької обл. Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою та другою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом даного спору є стягнення аліментів з батька на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте відповідно до закону і його слід залишити без змін.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України).
Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. 
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
У справі, яка переглядається, судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 яка є дочкою відповідача, на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, не є заміжньою. Навчання на денній формі позбавляє позивача можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає із матір`ю, яка її матеріально утримує. Матері позивачки важко самостійно сплачувати за її навчання та утримувати її матеріально.
В апеляційній скарзі апелянт зауважує, що у справі відсутні будь-які докази щодо складного матеріального становища матері позивача, що перешкоджає об`єктивному прийняттю рішення по справі. 
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Апеляційний суд зауважує, що згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. 
У цій частині суд вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не звільняють батька від обов`язку утримання своєї повнолітньої доньки, яка навчається.
В апеляційній скарзі також зазначається, що у відповідача перебувають на утриманні двоє неповнолітніх дітей і непрацездатна мати-пенсіонер, яких він зобов`язаний утримувати, у зв`язку із чим ОСОБА_2 сам потребує матеріальної допомоги. Крім того, відповідач має ІІІ групу інвалідності, що суттєво впливає на його можливість знайти роботу і працювати.
Згідно з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 644/3610/16-ц, необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній доньці, яка її потребує.
З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить висновку, що судом першої інстанції об`єктивно та у повному обсязі враховано обставини, визначені статтею 182 Сімейного кодексу України. 
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги в частині невикористання позивачем пільг для дітей учасників бойових дій, визначених статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки жодних доказів, якими підтверджувалися би такі факти, суду першої інстанції відповідачем надано не було. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині виходять за межі перегляду справи судом апеляційної інстанції і жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.
Інші доводи, наведені представником відповідача в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, об`єктивно і у повній мірі врахував фактичні обставини, що мають значення для справи. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
На підставі статті 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до частини першої статті 375 Цивільного процесуального кодексу України відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Плахтій Олени Володимирівни – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча     О.В. Карпенко

Судді   О.М. Новіков

Л.І. Василенко