ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
12.03.2026	Справа № 910/9025/25	

За позовом	Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгул-Т»	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНОЛ»	
про	стягнення 3 362 887,85 грн	
 	Суддя Підченко Ю.О.	
 	Секретар судового засідання Панасюк Ю.М.	
Представники сторін:
від позивача: Мосійчук О.В.;
від відповідача: Король Д.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/9025/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгул-Т» (далі також - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНОЛ» (далі також - відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки № 22/10-1 від 11.10.2024 в сумі: 3 362 887,85 грн з яких: основна заборгованість: 3 272 397,41 грн; інфляційні втрати - 65 745,74 грн; 3% річних - 24 744,70 грн.
12.08.2025 відповідачем подано відзив, а 21.08.2025 позивач подав відповідь на відзив
Крім того, 29.08.2025 відповідач скористався своїм правом на подання заперечень в порядку ст. 167 ГПК України.
З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 29.01.2026.
29.01.2026 до суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи № 910/9025/25 копії вступної та резолютивної частини Постанови Північного апеляційного Господарського суду від 26.01.2026 про повне задоволення апеляційної скарги ТОВ «ІНГУЛ-Т» на Рішення Господарського суду м. Києва від 03.11.2025 по справі № 910/5386/25 предметом розгляду якої, за апеляційною скаргою ТОВ «ІНГУЛ-Т» була зміна мотивувальної частини рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 по справі № 910/5386/25, шляхом встановлення судом факту існування господарських відносин між ТОВ «ЕНОЛ» та ТОВ «ІНГУЛ-Т» за договором поставки № 22/10-1 від 11.10.2024 та визнання дійсним договору поставки № 22/10-1 від 11.10.2024, яке 26.01.26 набрало законної сили.
Представники сторін в судовому засіданні 29.01.2026 не заперечували проти оголошення перерви в судовому засіданні з метою надати в наступне засідання повний текст постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі № 910/5386/25.
Наступне судове засідання призначене на 12.03.2026.
12.03.2026 позивачем заявлено про долучення повного тексту постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі № 910/5386/25.
Суд, керуючись положеннями ст. 207 ГПК задовольнив вказану заяву позивача від 12.03.2026 та долучив копію постанови. Після чого заслухав доводи представників сторін щодо обставин, встановлених постановою.
Крім того, представник відповідача, заперечуючи проти заявленого позову, посилався на ненадання позивачем доказів надіслання вимоги (претензії) у передбаченому договором порядку.
Представник позивача, у свою чергу, наполягав на задоволенні заявленого позову в повному обсязі.
Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст.ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ:

Згідно з положеннями ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.
Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (вказане положення відображено в Законі України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" і поширенням на Україну юрисдикції Європейського суду з прав людини, прийняттям Закону України "Про ратифікацію Протоколів № 12 та № 14 до Конвенції).
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Норми статті 124 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.
Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Таким чином, Постанова Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі № 910/5386/25, яка набрала законної сили не може бути поставлена під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не може їй суперечити.
Тож, в наведеній постанові, зокрема, встановлено: 
«Відсутність підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину.
Долучена до матеріалів справи копія договору № 22/10-1 від 11.10.2024 підписана та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інгул-Т" (відповідача), з боку позивача підпис та відтиск печатки відсутній. Крім цього, до матеріалів справи долучено як додаток № 1 до договору №22/10-1 від 11.10.2024 специфікацію № 1 на поставку колючого дроту оцинкованого у кількості 648 бухт. Специфікація з боку позивача також не підписана.
В матеріалах справи наявна видаткова накладна № 47 від 22.10.2024 на поставку товару вартістю 3272397,41 грн, підписана та скріплена печатками Товариства з обмеженою відповідальністю "Інгул-Т" (постачальника) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Енол" (покупця). Підставою вказано договір № 22/10-1 від 11.10.2024.
Вказана видаткова накладна не містить жодних зауважень чи заперечень з боку покупця щодо якості, кількості або вартості отриманого від відповідача товару, оформлення та повноти відображення відомостей щодо господарської операції з поставки позивачу товару, та відсутні будь-яких зауважень зі сторони Покупця - ТОВ "Енол" щодо підписання видаткової накладної заступником директора ТОВ "Інгул-Т" ОСОБА_1.
Крім того, фактом підтвердження отримання ТОВ "Енол" поставленого ТОВ "Інгул-Т" товару за Договором поставки № 22/10-1 від 11.10.2024 на суму 3 272 397,41 грн. є податкова накладна № 62 від 22.10.2024, затверджена ТОВ "Енол" та підписана електронною печаткою в електронному документообігу директором Лагода Олександром Степановичем.
Отже, вказані документи підтверджують виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару та прийняття його позивачем.
При цьому, така поставка відбулась саме на виконання умов договору поставки № 22/10-1 від 11.10.2024, враховуючи посилання на нього у видатковій накладній № 47 від 22.10.2024.
Таким чином, наведені докази свідчать про виконання договору сторонами, тобто такий правочин є дійсним, а висновки суду першої інстанції щодо його неукладеності - невірними….».
Отже, вирішуючи спір у справі № 910/9025/25, суд виходить з того, що відносини між сторонами з поставки товару виникли саме на виконання договору поставки № 22/10-1 від 11.10.2024 (з урахуванням специфікації).
Відповідно до п. 2.1. договору, кількість товару, що поставляється, ціна за одиницю, асортимент, вказуються у Специфікації або іншому документі, в тому числі накладній, що є невід`ємною частиною цього договору.
Якщо інше не обумовлено сторонами у Специфікації, то постачальник зобов`язується надати покупцеві товар протягом 10 днів з дати заявки покупця на дану партію товару чи підписання Специфікації, а покупець зобов`язується прийняти даний товар зі складу постачальника протягом 3 робочих днів з моменту одержання повідомлення (п. 2.4. договору).
У розділі 4 договору передбачено, що оплата товарів покупцем здійснюється за загальною ціною товару, який було поставлено у відповідний період та вказаного у Специфікації або іншому документі, в тому числі накладній, шляхом переказу відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умові 100% попередньої оплати за замовлення. Оплата кожної наступної поставленої партії здійснюється покупцем у терміни, додатково визначені у Специфікаціях до цього договору.
Відповідно до Специфікації № 1 від 11.10.2024, оплата товару: післяоплата протягом 60 календарних днів згідно рахунку-фактури. Термін поставки: протягом 10 днів з моменту заявки.
Як стверджує позивач, 22.10.22024 відповідно до видаткової накладної № 47 він поставив на користь відповідача товар на загальну суму 3 272 397,41 грн з ПДВ. Оскільки відповідач не сплатив за поставлений товар, то позивач 31.03.2025 надіслав досудову вимогу про сплату заборгованості, однак відповідач вимог не виконав.
Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись, здебільшого на наступне:
- зі змісту договору, видаткової накладної № 47 від 22 жовтня 2024, ТТН № 47 від 22.10.2024, вбачається, що від імені ТОВ «Інгул-Т» вони підписані заступником директора ОСОБА_1, який дії на підставі Статуту. Водночас, Статутом ТОВ «Інгул-Т» не передбачені повноваження заступника директора діяти від імені цієї юридичної особи без довіреності;
- зі змісту ТТН №47 від 22.10.2024 не вбачається, що ТОВ «Енол» було прийнято товар (Колючий дріт оцинкований Концертина діаметр бухти 1100мм, 7 класів) кількістю 648 бухт, загальною вартістю 3 272 397,41 грн з ПДВ;
- у видатковій накладній № 47 від 22 жовтня 2024, на підставі якої, як вважає позивач, у відповідача виникло зобов`язання по оплаті поставленого товару, не зазначений банківський рахунок позивача, як й не зазначений він у претензії від 31.03.2025, яка за твердженням позивача, нібито направлялась відповідачу.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 22/10-1 від 11.10.2024, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З наявних у матеріалах справи фактичних даних вбачається, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 272 397, 41 грн, що підтверджується видатковою накладною № 47 від 2.10.2024 та складеною податковою накладною.
Як вже було вказано вище, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі № 910/5386/25 встановлено, що господарські відносини між сторонами виникли саме на підставі договору поставки № 22/10-1 від 1.10.2024, тож доводи відповідача про недосягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору є необґрунтованими.
Більше того, у вказаній постанові зазначено:
«Щодо заперечень позивача проти наявності повноважень у заступника директора ТОВ "Інгул-Т" ОСОБА_1 на підписання договору та видаткової накладної № 47 від 22.10.2024, Суд зазначає наступне.
Так, відповідачем разом з відзивом на позовну заяву надано копію Наказу №2-К від 01.02.2010 про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника директора ТОВ "Інгул-Т" з наданням повноважень встановлених Статутом для директора.
Слід також зазначити, що позивач не довів того, яким чином відсутність повноважень у заступника директора відповідача впливає на обставини прийняття ТОВ "Енол" товару за видатковою накладною, з огляду на не висловлення жодних заперечень самим відповідачем стосовно передачі товару не уповноваженою особою позивачу. 
Більше того, позивач при підписанні накладної мав пересвідчитись в належності повноважень представника контрагента та визначитись з прийняттям товару. Останній було прийнято.
Будь - яких зауважень, зокрема, щодо вказаної в накладній підстави поставки - договору № 22/10-1 від 11.10.2024 не зазначено…».
Суд також вважає з необхідне наголосити, що відповідно до наявних у справі доказів, ОСОБА_1 - кінцевий бенефіціарний власник ТОВ «ІНГУЛ-Т», Наказом № 2-К від 01.02.2010 ОСОБА_1 призначений на посаду заступника директора ТОВ «ІНГУЛ-Т» з наданням повноважень встановлених Статутом для директора. Отримання ОСОБА_1 заробітної плати за перебування на посаді заступником директора Товариства та виконання ним посадових обов`язків на момент поставки товару (Довідка ОК-5, ОК-7).
Отже, підсумовуючи наведене, доводи відповідача про не доведення факту поставки йому товару позивачем відповідно до договору та отримання товару, є необґрунтованими та спростовуються наявними в справі доказами.
Крім того, не знайшли свого підтвердження й доводи відповідача про неотримання досудової вимоги та про ненастання обов`язку з оплати товару.
Як встановлено вище, товар отриманий 22.10.2024, а відповідно до специфікації № 1 до договору, оплата товару здійснюється протягом 60 календарних днів згідно рахунку-фактури.
Відповідно до п. 9.9. договору поставки, всі повідомлення, замовлення, запити, дозволи, погодження тощо, які запитуються або згідно цього договору можуть бути надані або відправлені, повинні бути оформлені в письмовій формі і будуть являтися дійсними і діючими, підлягають обов`язковому і безвідмовному прийняттю, якщо вони:
- привезений уповноваженим представником сторони;
- або передані шляхом факсимільного зв`язку;
- передані поштовим відправленням або експрес кур`єром.
В цілому, умови договору поставки не встановлюють порядку обміну сторонами електронними документами чи здійснення переговорів щодо виконання правочину шляхом надсилання електронних листів.
У той же час, з долучених позивачем до відповіді на відзив копій скріншотів переписок вбачається, що між ТОВ «Інгул-Т» та ТОВ ТОВ «Енол» усталена практика обміну електронними листами та повідомленнями у месенджерах. І, хоча, відповідач категорично заперечує проти належності йому електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1, проте у бланках документів саме цю електрону адресу директор відповідача неодноразово вказує (наприклад т. 1 с. 107-108).
Крім того, як свідчать надані позивачем копії скріншотів переписок, після направлення 31.03.2025 претензії на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, з адвокатом Абітовою Ф.М. зв`язався Лагода Ярослав Степанович (засновник ТОВ «ЕНОЛ») - тому посилання відповідача про неотримання претензії електронною поштою не відповідає дійсності.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вирогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.05.2021 № 910/8861/20.
Тож, суд зазначає, що надані позивачем докази в їх сукупності є більш вірогідними на підтвердження факту поставки та отримання відповідачем претензії (вимоги) про оплату, ніж доводи відповідача, на спростування таких обставин.
Надані позивачем первинні документи підтверджують факт виконання позивачем обов`язків з поставки та не підтверджують виконання відповідачем оплати поставленого товару в передбачені договором (специфікацією) та вимогою (претензією) строки. 
Наявність обов`язку відповідача щодо сплати позивачу 3 272 397,41 грн вартості поставленого товару підтверджується матеріалами справи та не була спростована відповідачем. Позов в частині стягнення суми основного боргу підлягає задоволенню на суму 3 272 397,41 грн.
Крім суми основної заборгованості позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 65 745,74 грн та 3% річних в розмірі 24 744,70 грн за загальний період прострочення з 09.04.2025 по 09.07.2025.
Як вже встановлено судом вище, досудову вимогу (претензію) про сплату заборгованості відповідач одержав 31.03.2025, а кінцевий термін сплати боргу позивачем встановлено до 07.04.2025. Тобто, позивачем вірно визначено період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що вказаний розрахунок виконано вірно, а позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню на суму 65 745,74 грн.
Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що вказаний розрахунок виконано вірно, а позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню на суму 24 744,70 грн.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту.
А кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснюють свої офіційні повноваження (п. 73 рішення у справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006).
Отже, як визначено в п. 28 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006, відповідно до встановленого прецедентного права суду втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.
В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.
Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.
Враховуючи всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгул-Т».
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, зважаючи на задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгул-Т» задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНОЛ» (02125, м. Київ, вул. Чорних Запорожців, 26-А, оф. 198; код ЄДРПОУ 45460418) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгул-Т» (02002, м. Київ, вул. Митрополита Андрею Шептицького, 1/2, кв. 411; код ЄДРПОУ 36239984) заборгованість в розмірі 3 272 397,41 грн, інфляційні втрати в розмірі 65 745,74 грн, 3% річних в розмірі 24 744,70 грн та судовий збір в розмірі 50 443,32 грн.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2026 року.

Суддя Ю.О.Підченко