П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/27991/25	

Перша інстанція: суддя Хлімоненкова М.В.,
повний текст судового рішення
складено 02.01.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання видати наказ, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та просив:
- визнати протиправною та скасувати відмову у виплаті одноразової грошової винагороди від 08.07.2025 за №9545-2025,
- зобов`язати відповідача видати наказ про призначення та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 грн на підставі п.3 Постанови КМУ №153 від 11.02.2025.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з наказу ДПОП №698 о/с від 24.08.2023, рядового поліції ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті 65 Закону України “Про Національну поліцію” призначено з 25 серпня 2023 року інспектором взводу №1 роти №4 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”), звільнивши з посади інспектора взводу №3 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”) Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 10.07.2023 та наказ Національної поліції України від 27 червня 2023 року №559.
Згідно витягу з наказу ГУНП в Одеській області №1829о/с від 15.11.2024 по особовому складу, призначено молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0156222), який прибув з ДПОП, оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області з 01 листопада 2024 року. Підстави: рапорт ОСОБА_2 від 16 травня 2024 року та наказ ДПОП від 31 жовтня 2024 року №1497 о/с.
Відповідно до довідки про відрядження до ОСУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” до Донецької та Луганської областей від 26.08.2024, молодший лейтенант поліції ОСОБА_3 (0156222), інспектор взводу №1 роти № 4 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”) ДПОП, відряджався до оперативно-стратегічного угруповання військ “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” до Донецької та Луганської областей: наказом ДПОП “ОШБ “Лють” від 10.07.2023 № 24 ДСК, із 10.07.2023 до особливого розпорядження (відрядження припинено наказом ДПОП “ОШБ “Лють” від 10.07.2023 №24 ДСК, із 19.07.2023); наказом ДПОП “ОШБ “Лють” від 03.08.2023 №41 ДСК, із 04.08.2023 до особливого розпорядження (відрядження припинено наказом ДПОП “ОШБ “Лють” від 23.08.2023 №59 ДСК, із 24.08.2023); наказом ДПОП “ОШБ “Лють” від 25.08.2023 №61 ДСК, із 25.08.2023 до особливого розпорядження (відрядження припинено наказом ДПОП “ОШБ “Лють” від 30.11.2023 №149 ДСК, із 30.11.2023); наказом ДПОП “ОШБ “Лють” від 01.12.2023 №150 ДСК, із 01.12.2023 до особливого розпорядження (відрядження припинено наказом ДПОП “ОШБ “Лють” від 01.12.2023 № 151 ДСК, із 06.12.2023).
Згідно акту №18 від 04.04.2024 розслідування нещасного випадку, який стався 05 грудня 2023 року о 09 год 00 хв з інспектором взводу №1 роти № 4 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”) ДПОП “ОШБ “Лють” молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , комісія з розслідування нещасного випадку кваліфікувала, що ОСОБА_1 отримав поранення в період дії воєнного стану під час участі в бойових діях при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у період проходження служби під час виконання службових обов`язків.
Позивач звернувся до начальника ДПОП “ОШБ “Лють” із заявою, у якій просив видати наказ про призначення йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ДПОП надано лист №9545-2025 від 08.07.2025, у якому вказано про те, що ДПОП є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України. Відповідно до ст.1 Закону України “Про національну поліцію”, Національна поліція України – це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Згідно п.1 ст.17 Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Частиною 1 ст.59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Отже, Постанова КМУ №153 не регламентує порядок нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 1 млн. грн особам, які мають статус поліцейського, а тому заяву позивача задовольнити неможливо.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 4 Постанови КМУ №153 не передбачає право на отримання грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень поліцейськими, в тому числі Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, а тому у позивача відсутнє право на отримання вказаної винагороди.
При цьому суд зазначив, що спірні правовідносини врегульовані Законом України “Про Національну поліцію” (далі Закон №580-VIII), Постановою КМУ “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” №168 від 28.02.2022 (Постанова №168) та Порядком та умовами виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), що затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України 28 листопада 2022 року №775 (Порядок №775), і саме ці норми визначають механізм і розмір виплати додаткової винагороди, одноразової винагороди поліцейським на період воєнного стану, в тому числі і за участь у бойових діях, виконання бойових завдань, а не п.3 Постанови КМУ №153, як помилково вважає позивач.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом №580-VIII.
Згідно ст.1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ч.1 ст.17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України (частина 1 статті 47 Закону №580-VIII).
Відповідно до ч.1-3 ст.13 Закону №580-VIII систему поліції складають: 1) центральний; 2) територіальні органи поліції.
До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.
У складі поліції функціонують: кримінальна поліція; патрульна поліція; органи досудового розслідування; поліція охорони; спеціальна поліція; поліція особливого призначення; інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.
Згідно ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Пунктом 24 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості. 
Частинами 2, 4 ст.24 Закону №580-VIII визначено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 25.08.2023 по 31.10.2024 проходив службу у ДПОП на посаді інспектора взводу №1 роти №4 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”).
Постановою КМУ №30 від 13.01.2023 “Про утворення територіального органу Національної поліції” утворено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Національної поліції - Департамент поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”.
11.02.2025 КМУ прийнято Постанову №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” (Постанова №153), пунктом 1 якої постановлено погодитися з пропозицією Міністерства оборони та Міністерства внутрішніх справ стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект).
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно п.4 Постанови №153 громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Аналізуючи зміст вказаного положення, колегія суддів зазначає, що ним визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової винагороди, а саме: особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Водночас, як встановлено судом та вже зазначалось вище, позивач проходив службу в ДПОП “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “Лють”, який, згідно системи поліції, визначеної ст.13 Закону №580-VIII, належить до поліції особливого призначення та не відноситься до жодного із видів органів, формувань, визначених п.4 Постанови №153, в тому числі і не є правоохоронним органом спеціального призначення.
Так, відповідно до ч.6 ст.18 та ч.1 ст.19 Закону України “Про національну безпеку України” №2469-VIII від 21.06.2018, Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.
Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку.
Також, згідно ст.11 Закону України “Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб” Управління державної охорони України є державним правоохоронним органом спеціального призначення, підпорядкованим Президентові України та підконтрольним Верховній Раді України.
Відповідно до ч.4 ст.18 Закону №2469-VIII Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Стаття 1 Закону №580-VIII визначає Національну поліцію України – як центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що правоохоронним органом спеціального призначення (державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями) є державний орган, який утворений і наділений таким статусом відповідно до закону.
Разом з тим, Національна поліція України до такої категорії не належить, а ДПОП є поліцією особливого призначення, що входить до складу центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Тобто, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, ДПОП “Лють” входить до складу поліції особливого призначення Національної поліції України, як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого регламентується Законом України “Про Національну поліцію” і який на підставі 4 статті 24 цього Закону може залучатись до безпосереднього ведення бойових дій. При цьому, статус ДПОП як правоохоронного органу спеціального призначення законом не визначено.
Більш того, зі змісту пункту 4 Постанови №153 вбачається, що право на отримання грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень мають особи рядового, сержантського чи старшинського складу, які у перелічених органах та формуваннях проходять саме військову, а не будь-яку іншу службу.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року №2232-XІII (далі - Закон №2232-XІII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XІII визначено види військової служби, а саме:
базова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
З вищенаведених правових норм вбачається, що служба в поліції не належить до жодного із зазначених видів військової служби.
Тобто, військова служба та служба в поліції є різними за своєю юридичною природою, правовідносини з питань проходження військовослужбовцями військової служби та правовідносини з питань проходження служби в поліції врегульовані різними нормативно-правовими актами, а тому військовослужбовці та поліцейські мають різний правовий статус.
Резюмуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що пункт 3 Постанови №153 не передбачає право на отримання грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень поліцейськими, в тому числі ДПОП, та відповідно у позивача відсутнє право на отримання вказаної винагороди.
При цьому, як вірно зауважив суд 1-ї інстанції, виконання позивачем бойових завдань не є достатньою підставою для виплати йому грошової винагороди, передбаченої Постановою №153, враховуючи те, що він не проходив військову службу у ЗСУ або інших утворених відповідно до законів України військових формувань, чи правоохоронних органах спеціального призначення.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо застосування аналогії права у спірних правовідносинах, враховуючи наступне.
Так, ч.6 ст.7 КАС України визначено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.
Тобто, аналогія закону та аналогія права застосовуються за умови відсутності закону, що регулює спірні правовідносини.
Разом з тим, спірні правовідносини врегульовані Законом України “Про Національну поліцію”, Постановою №168 та Порядком №775, які, зокрема, визначають механізм і розмір виплати додаткової винагороди, одноразової винагороди поліцейським на період воєнного стану, в тому числі і за участь у бойових діях, виконання бойових завдань.
При цьому, факт того, що приписами Постанови №153 не передбачено права на отримання грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень поліцейськими, не свідчить про те, що правовідносини між державною та позивачем щодо оплати участі позивача у бойових діях є неврегульованими, а також не свідчить про наявність колізій або правових прогалин.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Г.В. Семенюк