П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року м. Київ

Справа № 753/20964/25
Провадження: № 33/824/1089/2026

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Невідомої Т. О., 
секретар Лаврук Ю. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчук Наталії Віталіївни 
на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року, винесену під голуванням суддіКоляденко П. Л., 
про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
за ч. 1. ст. 164КУпАП,
в с т а н о в и в:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн без конфіскації майна.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.
Не погодившись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук Н. В.подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що зміст статті має бланкетний характер, що, в свою чергу, не дає чіткої та однозначної вказівки на конкретний зміст правопорушення без урахування додаткових факторів і обставин. З об`єктивної точки зору, це правопорушення передбачає здійснення господарської діяльності без необхідної державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без ліцензії на певний вид діяльності, або ж без отримання дозволу чи іншого документа дозвільного характеру. Вказує, що однією з основних ознак, яка визначає господарську діяльність, є її систематичність, тобто регулярність і повторюваність відповідних дій.Проте, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно ОСОБА_1 , не зазначено, що він здійснював господарську діяльність систематично. А саме, не вказано, що він регулярно здійснював перевезення пасажирів на комерційній основі, що є суттєвою ознакою для кваліфікації його дій як порушення в рамках даної статті. Повідомляє, що зробити висновок про наявність достатніх доказів для встановлення фактів систематичної господарської діяльності, яка б відповідала визначенню «перевезення пасажирів в режимі таксі» не можливо.Більше того, працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення, не долучивши до нього необхідних доказів, які б підтверджували систематичність здійснення цієї діяльності. При цьому взагалі не наведено жодних доказів того, що ОСОБА_1 на регулярній основі займався перевезенням пасажирів, що могло б свідчити про його систематичну діяльність у сфері таксомоторних перевезень. Відсутність таких доказів є істотним недоліком і, відповідно, виключає наявність складу адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 164 КУпАП, що передбачає відповідальність за здійснення господарської діяльності без необхідної реєстрації, ліцензії або дозволу.Таким чином, відсутність належних доказів систематичності діяльності, а також недотримання процедури у складанні протоколу, не дають підстав для кваліфікації дій ОСОБА_1 як правопорушення згідно з вищезгаданою статтею Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук Н. В. підтримала апеляційну скаргу. Просила закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вислухавши пояснення захисника,дослідивши письмові матеріали справи, відтворивши відеозаписи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходжу висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 164КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова суду першої інстанції повністю не відповідає зазначеним вище вимогам.
Частиною 1 ст. 164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.
Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки підприємницької, або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом; без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійснення без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії; або без одержання документу дозвільного характеру.
Суб`єктом відповідальності в даному випадку є суб`єкт господарювання.
Під господарською діяльністю в ст. 3 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як перевезення пасажирів.
Стаття 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для юридичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі:
для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.
Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі:
для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД 287665 від 02 вересня 2025 року вбачається, що  ОСОБА_1 , 02.09.2025 року близько 01 год. 30 хв., в м. Києві по вул. Садова, 138-а, керуючи автомобілем марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажира на комерційній основі в якості таксі, без державної реєстрації, як суб`єкт господарювання на даний вид діяльності, чим порушив п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування», Закону України «Про автомобільний транспорт», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.
До протоколу про адміністративне правопорушення було додано:
пояснення громадянки ОСОБА_2 , яка зазначила, що о 00 годині 30 хвилин було здійснено виклик таксі через застосунок «Телеграм» з закладу «Осокор» до вул. Михайлівська, 24, кв. 2 за тарифом - 3250 грн. Виклик було здійснено її знайомим, оскільки вона затрималась на роботі. На виклик прибув транспортний засіб "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 .
Відеозапис з боді-камери, який був переглянутий судом апеляційної інстанції, зафіксував ситуацію, в якій працівник поліції задає запитання водію ОСОБА_1 щодо того, через який додаток він перевозить пасажирку. Пасажирка відповідає, що не платила за поїздку, а таксі викликали для неї через додаток. Працівник поліції повідомляє їй, що в разі відмови від написання письмового пояснення, її буде доставлено до відділу поліції.
Подальше спілкування показує, що пасажирка відмовляється писати пояснення,на що працівник поліції проводить її в сторону, знімає боді-камеру. Після спливу 11 хвилин боді-камера знову вмикається, і працівник поліції вже на власному автомобілі доставляє свідка до її місця проживання.
Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про систематичність, регулярність та тривалість діяльності особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, і отримання від такої діяльності прибутку. Суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 отримав дохід за надання послуг щодо перевезення пасажирів 02 вересня 2025 року.
Суд апеляційної інстанції також критично ставиться до пояснень громадянки ОСОБА_2 , оскількидії працівників поліції, які зафіксовані на відеозаписі можуть свідчити про психологічний вплив свідка, що могло призвести до того, що покази ОСОБА_2 були зроблені під тиском або в умовах обмеженої свободи вибору. Це порушує принципи добровільності та невикористання примусу при наданні свідчень.
Тому, з огляду на наведені обставини, покази свідка ОСОБА_2 не можуть бути визнані такими, що надаються добровільно, а отже, не повинні братись до уваги в рамках судового розгляду справи.
В свою чергу, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Суд не уповноважений законом збирати докази винуватості особи. Обов`язком суду є перевірити та оцінити докази, їх достатність та достовірність, які зібрані посадовою особою, яка склала протокол, а також докази сторони захисту для ствердження своєї позиції.
Статтею 62 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися та припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.
Направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), тож, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, не доведена допустимими та належними доказами, а з наявних в матеріалах справи доказів не можливо беззаперечностверджувати про наявність в його діях складу вказаного правопорушення.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.
Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вище викладене, апеляційний суд доходить висновку, що постановуДарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, а саме із підстав, передбачених п.1 ч.1ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 284, 294 КУпАП, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчук Наталії Віталіївнизадовольнити.
ПостановуДарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винуватим вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Невідома