ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/28515/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В., 
за участю секретаря судового засідання Ретинської В.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року 
у адміністративній справі № 160/28515/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення -,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО», визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «В3» від 10.07.2025 року №0394650714 і стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 24 224,00 грн.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити у справі інше рішення про відмову у задоволенні заявлених у цій справі вимог позивача у повному обсязі.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Дніпропетровській області описуючи обставини встановленого за результатом проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 1 487 169 106 грн, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 1 438 078 876 грн, з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків факту порушення позивачем вимог п.200.4.1 ст.200 ПК України, що стало підставою для відмови у відшкодуванні податку на додану вартість з бюджету на рахунок платника у банку та складення акту від 25.06.2025 року №2816/04-36-07-14-04/31366355 на підставі висновків якого було прийнято податкове повідомлення– рішення з податку на додану вартість форми «В3» від 10.07.2025 №0394650714 на суму 172 647 622,03 грн (штрафна санкція не передбачена), яке залишено без змін Рішенням ДПС України від 05.09.2025 № 25908/6/99-00-06-01-03-06 (вх. Номер ГУ ДПС у Дніпропетровській області 5878/8 від 08.09.2025) за результатом розгляду скарги ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», відповідач вказує на безпідставність врахування судом першої інстанції у цій справі підготовленого Інститутом правотворчості та науково-правових експертиз Національної академії наук України науково-правового висновку №001/2025 від 16.04.2025, не відповідає вимогам, який не відповідає встановленим ст.101 КАС України вимогам та не є доказом в адміністративному судочинстві у розумінні приписів Кодексу адміністративного судочинства України, а також на не врахування того, що висновки Верховного Суду у справах № 160/30975/24 та №280/7764/24 не є преюдиційними для формування висновків у цій справі, що розглядається. Натомість, відповідач звертає увагу на те, що в аналогічній до цієї справи, а саме, у справі №160/24231/25 Дніпропетровським окружним адміністративним судом 14.10.2025 було підтримано позицію контролюючого органу, відмовлено у задоволені вимог ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового–повідомлення рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «В3» від 23.05.2025 №0288190714 на суму 626 218 273,00 грн. 
Окремо, аналізуючи встановлені перевіркою обставини фінансово-господарських взаємовідносин щодо постачання товару ПрАТ «ІНГЗК» на адресу ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» на підставі договору поставки № 1556-30/2024 від 23.10.2024 і передачі товару на комісію на підставі договору комісії від 23.10.2024 № 1554-30/2024, а також фінансово-господарські взаємовідносини щодо постачання товару ПАТ «Запоріжсталь» на адресу ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» на підставі договору поставки від 19.12.2024 № 31366355/2/24/1 і передача товару на комісію згідно договору комісії від 19.12.2024 № 31366355/2/24/3K, відповідач акцентує увагу апеляційного суду на те, що з огляду на великі обсяги постачання та фактичну наявність трудового ресурсу у ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» (3 особи – в.о. генерального директора, комерційний директор, головний бухгалтер), що свідчить про відсутність фізичної можливості позивача здійснювати операції щодо прийняття товару в великих обсягах по кількості і якості одночасно в двох регіонах (Кривий Ріг, Запоріжжя), та відсутності претензій щодо яких прописана в наданих до перевірки первинних документах, а також з огляду на те, що позивачем під час розгляду зазначеної справи позивачем не було надано: доказів розвантаження, навантаження товару у великих обсягах, перевезення товару; товарно-транспортних накладних або інших перевізних документів та жодних документів, що підтверджують рух товару від ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» до ТОВ «ДОНПРОМТРАНС»; доказів проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, враховуючи велику кількість поставленого товару; та довіреностей на відвантаження та отримання товару з метою встановлення та ідентифікації осіб, відповідальних за прийняття товару; і доказів оприбуткування товару на складах ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» після отримання від ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь»; а також специфікацій на кожну партію товару, що поставлялась від ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» на адресу ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», на переконання податкового органу позивачем не підтверджено рух товару та фактичну передачу товару від ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» на адресу ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» за договорами поставки товарів №1556-30/2024 від 23.10.2024 та №31366355/2/24/1 від 19.12.2024. Відповідно, відповідач вважає, що оскільки фактично рух товару на експорт відбувався виробниками товару ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь», залучення до вказаного ланцюгу ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» без фактичної передачі товару вказаному підприємству є свідченням маніпуляції податковою звітністю з метою незаконного формування податкового кредиту без фактичного здійснення господарської операції ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», що свідчить про наявність факту удаваних правочинів між ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» та ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», оскільки фактично рух товару на експорт відбувався від виробників ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» без фактичного залучення ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», і ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» брав участь у ланцюгу руху товарів лише шляхом оформлення угод про поставку товарів та комісійних договорів.
Звертаючи увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 та від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 і Верховного Суду у постанові від 06.05.2020 у справі № 640/4687/19, відповідачем підкреслюється, що встановленими в ході проведення перевірки обставинами підтверджено, що ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» не виконує істотних функцій, пов`язаних з придбанням (продажем) товарів, не використовує істотних активів та не приймає на себе істотних ризиків для організації придбання та реалізації таких товарів, а його діяльність спрямована на отримання бюджетного відшкодування для перерахування його на розрахункові рахунки ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ».
Крім того, аналізуючи структуру права власності ПрАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» відповідно до положень: пп.191.1.1. і п.191.1.6 Податкового кодексу України; п.29 і п.58 ч.1 ст.1, ч.1 і ч.3 ст.51 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № 361-IX (далі - Закон 361-ІХ); ст.7 і ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»; та п.3 і п.6 та п.7 Положення про форму та зміст структури власності затвердженого Наказом Міністерства фінансів від 19.03.2021 року №163 (далі - Положення), з урахуванням долученого до матеріалів справи схематичного зображення структури власності ПрАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», відповідач наголошу, що в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача було встановлено також застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції» та відповідно до підпункту 1, 2 Додатку 2 до Рішення РНБО від 08.10.2024 до засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників, ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», і те, що відповідно до даних Інтернет – порталу SMIDA (www.smida.gov.ua) – єдиний інформаційний масив даних про емітентів цінних паперів, створений агентством розвитку інфраструктури фондового ринку України, власниками ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» є METINVEST B.V (Нідерланди) (частка 47,0032%), GLOBAL STEEL INVESTMENTS LIMITED (Велика Британія) (частка 12,3466%), ПзІІ у формі ТОВ «Київ Секюрітіз Груп» (частка 24,5003%), ТОВ «МІДЛАНД КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» (частка 11,2224%). 
За наведених у попередньому абзаці обставин та виходячи з того, що Указом Президента України від 12.05.2023 №275/2023 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.05.2023 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким визначено перелік осіб, яких вони стосуються, і до переліку персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), визначеного Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 12.05.2023 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», затвердженого Указом Президента України від 12.05.2023 № 275/2023, увійшли наступні акціонери підприємства: GLOBAL STEEL INVESTMENTS LIMITED (Велика Британія) (частка 12,3466%), ТОВ «Київ Секюрітіз Груп» (частка 24,5003%), ТОВ «МІДЛАНД КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» (частка 11,2224%), а відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб – підприємців та громадських формувань засновниками ПРАТ «ІНГЗК» є МЕТІНВЕСТ Б.В. (НІДЕРЛАНДИ), МЕТІНВЕСТ МЕНЕДЖМЕНТ Б.В. (НІДЕРЛАНДИ), ОСОБА_1 належить компанії СКМ (СИСТЕМ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ) ЛІМІТЕД), Кіпр - 71,24%, компанії КЛАРЕНДЕЙЛ ЛІМІТЕД, Кіпр - 5%, де кінцевим бенефіціарним власником є ОСОБА_2 з відсотком частки статутного капіталу або відсоток права голосу (непрямий вплив) 76,24%, а решта 23,76% компанії СМАРТ СТІЛ ЛТД (Кіпр), яка належить компанії СМАРТ ХОЛДИНГ (САЙПРУС) ЛТД (Кіпр), який в свою чергу передано в управління трастам: СМАРТ ТРАСТ - 80%, СТЕП ТРАСТ - 20%, а управителями вищезазначених трастів є громадяни Кіпру: ОСОБА_3 через ПРОТЕАС ТРАСТІ СЕРВІСІЗ ЛТД, Кіпр; ОСОБА_4 через ПРОТЕАС ТРАСТІС ЛТД, Кіпр, а також ОСОБА_5 , Афродіте Лукаїду, Чарула Софоклеус, відповідач підкреслює за необхідне враховувати у даному випадку, що відповідно до підпункту 1, 2 Додатку 2 до Рішення РНБО від 08.10.2024 застосовані санкції (строк застосування десять років) до: ПРОТЕАС ТРАСТІ СЕРВІСІЗ ЛТД (Proteas Trustee Services Ltd), країна реєстрації Республіка Кіпр. Унікальний номер у реєстрі Департаменту реєстрації компаній та інтелектуальної власності Республіки Кіпр НЕ 351921. Місце реєстрації Республіка Кіпр, м. Лімасол (Arch. Makariou III, 155, Proteas House, Floor 5, 3026, Limassol, Cyprus); ПРОТЕАС ТРАСТІС ЛТД (Proteas Trustees Ltd), країна реєстрації Республіка Кіпр. Унікальний номер у реєстрі Департаменту реєстрації компаній та інтелектуальної власності Республіки Кіпр НЕ 329084. Місце реєстрації Республіка Кіпр, м. Лімасол (Arch. Makariou ПІ, 155, Proteas House, Floor 5, 3026, Limassol, Cyprus); а згідно з підпунктами 73, 74, 76, 77, 78 Додатку 1 до Рішення РНБО від 08.10.2024 застосовано санкції до управителів вищезазначених трастів.
Крім того, відповідно до ресурсу Orbis (orbiseurope.bvdinfo.com) 23,76% компанії МЕТІНВЕСТ Б.В. через СМАРТ СТІЛ ЛТД (Кіпр), та СМАРТ ХОЛДИНГ (САЙПРУС) ЛТД (Кіпр) належить ОСОБА_6 , і у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 04.05.2023 №761/15294/23 на клопотання прокурора Офісу Генпрокурора, накладено арешт на корпоративні права товариств, де бенефіціарним власником часток у статутному капіталі є Вадим Новинський чи афілійовані з ним особи (у тому числі ПРрТ «ІНГЗК»), а Указом Президента України від 24.01.2023 №43/2023 до ОСОБА_7 застосовані персональні спеціальні санкції терміном на 5 років.
Отже, підсумовуючи описане вище та спираючись на положення п.п.20.1.19 1. п.200.4 1. п.200.12 1. п.200.23. Податкового кодексу України, які внесено стосовно бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість Законом України «Про санкції» від 14.08.2014 № 1644-VII та Законом України «Про внесення змін до щодо особливостей податкового адміністрування під час воєнного стану для платників податків з високим рівнем добровільного дотримання податкового законодавства» від 18.06.2024 №3813-ІХ, посилаючись на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем не спростовано інформацію щодо здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння – податковий орган виснував про відсутність підстав для задоволення вимог позивача у цій справі саме у зв`язку з відсутністю права на бюджетне відшкодування у учасників схеми ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» і тим, що у спірному випадку прослідковується використання ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» з метою отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість, яке, у разі надходження на розрахунковий рахунок ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», спрямовується та в подальшому буде спрямоване на рахунки підприємств, щодо акціонерів яких застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги контролюючого органу про те, що правочини між ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» та ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» є удаваними, оскільки відповідачем не надано доказів та не доведено удаванність правочинів між ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» та ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», а доводи контролюючого органу про те, що до засновників (учасників) та кінцевих бенефіціарних власників ПАТ «Запоріжсталь» та ПРАТ «ІНГЗК» застосовані санкції не мають значення для вирішення спору у цій справі, оскільки до ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» не застосовувалися санкції, а вказані відповідачем підсанкційні особи не є засновниками (учасниками) та кінцевими бенефіціарними власниками ПАТ «Запоріжсталь» та ПРАТ «ІНГЗК», що неодноразово підтверджувалося рішеннями Верховного Суду. 
На спростування доводів апеляційної скарги відповідача про те, що «ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» не вчиняє будь яких господарських дій щодо розвантаження, збереження, завантаження товару, укладання договорів щодо транспортування, подальшого збереження, перевалки на судно тощо, позивач акцентує увагу апеляційного суду на тому, що в Акті перевірки від 25.06.2025 р. № 2816/04-36-07-14-04/31366355 (далі – Акт №2816) не зазначено про виявлення жодних порушень норм податкового законодавства з вказаного питання та міститься жодних зауважень до первинних документів позивача, більш того, у Акті перевірки відповідачем самостійно підтверджено рух активів (товарів та грошових коштів) отриманих ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» від ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «Запоріжсталь».
Зокрема, аналізуючи зміст Акту перевірки і доводів апеляційної скарги, позивач звертає увагу колегії суддів на тому, що в Акті перевірки зафіксовано встановлені під час перевірки факти укладеного між ПАТ «Запоріжсталь» та ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» договору поставки металопродукції №31366355/2/24/1 від 19.12.2024 і договору комісії №31366355/2/24/1 від 19.12.2024, та укладеного між ПРАТ «ІНГЗК» і ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» договору поставки №1556-30/2024 від 23.10.2024 та договору комісії №1554-30/2024 від 23.10.2024, а також зазначено, що податковий кредит за квітень 2025 сформовано за рахунок постачальника, ТОВ «МЕТІНВЕСТШИППІНГ», номенклатура товару (подача та прибирання вагонів, послуги з оформлення вантажної митної декларації, послуги сепарації порту, транспортно-експедиторські послуги), з вказівкою на те, що «послуги транспортно-експедиторські, подача та прибирання вагонів, оформлення вантажної митної декларації, сепарації порту, здійснює ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ» з наведенням в акті основних умов договорів та первинних документів щодо взаємовідносин з ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ» та підтвердженням надання отримання послуг ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» від ТОВ «МЕТІНВЕСТШИППІНГ» договорами укладеними між зазначеним підприємством.
На підтвердження необґрунтованості наведених в апеляційній скарзі тверджень про те, що «враховуючи віддаленість місць підписання первинних документів в один день (Кривий Ріг, Запоріжжя), встановлено відсутність формування витрат для переміщення посадової особи ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» між вищезазначеними об`єктами, що підтверджується регістрами бухгалтерського обліку по субрахунках:2031 «Дизельне паливо», 2032 «Бензин», 2033 «Газ», кредитовий оборот по субрахунку 3721 «Розрахунки з підзвітними особами в національній валюті» за квітень 2025 року складає 3 620,40 грн (придбано офісний паір).» позивач вказує на навмисне не врахування відповідачем що відповідно до умов вищезазначених договорів з метою оптимізації документообігу між Сторонами, Сторони домовилися, що мають право оформляти/підписувати документи, що стосуються встановлення та виконання умов договірних відносин, пов`язаних із Договором, у т.ч., але не виключно: додаткові угоди, специфікації, додатки, рахунки, акти приймання-передачі, сертифікати, повідомлення в електронному вигляді за допомогою КЕП. 
Безпідставними позивач також вважає і твердження відповідача у апеляційній скарзі щодо відсутності оприбуткування товарів, відсутність руху товарів, відсутності специфікацій, оскільки такі факти не були встановленні під час перевірки, а натомість у п. 2.11 Акту перевірки зазначалося, що «Перелік документів, які були використано при проведенні перевірки: платіжні документи, документи які засвідчують факт оплати за отриманні товари (послуги) та виписки банку; договори поставки на придбання товарів, контракти з додатками, специфікації до контрактів, договори комісії з додатками, специфікації до договорів комісії, договори оренди, прибуткові накладні, залізничні накладні, акти приймання-передачі, акти приймання-передачі на комісію, звіти комісіонерів, щомісячні реєстрі операцій з реалізації товарів, звіти комісіонера з виконаного доручення, сертифікати якості від виробника; вантажно-митні декларації, податкові накладні, головна книга, оборотно-сальдові відомості та журнали-ордери по рахунках, а на сторінках 16 та 19 Акту перевірки перевіряючими зазначалося «Так, відповідно специфікацій до договорів поставки та експортних контрактів щодо реалізації ТМЦ встановлено момент переходу право власності…».
Відносно оприбуткування придбаного товару, позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що позиція відповідача суперечить Акту перевірки, яким підтверджено придбаний товар обліковується на бухгалтерських рахунках 281 «Товари» та 283 «Товари на комісії», про що зазначено на сторінках 20, 21, 22 Акту перевірки «Переданий товар на комісію акумулюється по дебету бухгалтерського рахунку 283 «Товари на комісії»». При цьому, позивач додаткового зазначає, що при комісійній моделі товар не надходить на склад комісіонера, тому, документи щодо вантажно-розвантажувальних робіт, оприбуткування товару на складах ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», ТТН і довіреності не оформлюються, і аналогічного висновку дійшли перевіряючі в Акті перевірки на сторінки 17 «відповідно до первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку не встановлено необхідності використання складських приміщень», а відповідачем в свою чергу не складалось жодного акту про ненадання позивачем документів, до відповідальності за не надання документів ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» не притягувався, штраф не застосовувався, що додатково підтверджує факт надання всіх первинних документів про що також зазначено і в п. 2.14 Акту перевірки.
На підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ТОВ  «ДОНПРОМТРАНС» та ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» позивач вказує на рух матеріальних активів та коштів між контрагентами та первинною документацією зауваження до якої у відповідача відсутні, що зафіксовано також в Акті перевірки, в якому зокрема, відповідачем встановлено придбання ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» ТМЦ у ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» з подальшою передачею на комісію для реалізації за митною територією України, зауважень до складання первинних документів також відсутні, підтверджено рух активів (товарів та грошових коштів) отриманих ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» від ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «Запоріжсталь», а підтвердженням реальності господарських відносин ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» з ПРАТ «ІНГЗК», ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» є надані до перевірки: договори поставки, договори комісії, специфікації, реєстр ВМД, ВМД, податкові накладні, реєстри операцій, звіти Комісіонера. Більш того, на сторінки 14 Акту №2816 зазначено, що перевіркою своєчасності, достовірності і повноти визначення суми податкових зобов`язань та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації (рядок 9 (колонка Б) Декларації) за квітень 2025 року порушень податкового законодавства не встановлено, а на сторінках 22, 23 Акту №2816 контролюючий орган виклав висновок, що перевіркою достовірності і правильності визначення та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації суми податкового кредиту за квітень 2025 року не встановлено його завищення або заниження, на сторінки 32 Акту відповідач виснував, що перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за квітень 2025 року не встановлено порушень податкового законодавства.
За наведених вище обставин, позивач вважає, що позиція відповідача у даній справі ґрунтується лише на припущеннях щодо удаваності правочину, без підтвердження судовими рішеннями про визнання удаваними правочинів платника податків, хоча чинним законодавством не визначено за податковими органами компетенції та повноважень на визнання правочинів удаваними або такими, що не відповідають вимогам законодавства, також як і не наділено повноваженнями на оцінку відповідності будь-якого правочину вимогам ст. 235 ЦК України.
При цьому, позивач аналізуючи зміст положень: ст.19 Конституції України; пп.20.1.30 п. 20.1. ст.20 Податкового кодексу України; ст.235, ч.3 ст.215 ЦК України, позивач наголошує, що у даному випадку ГУ ДПС у Дніпропетровській області визначивши договори
удаваними в розумінні ст.235 ЦК України (такими, що вчинено суб`єктом господарювання нібито для отримання бюджетного відшкодування для спрямування його на рахунки підсанкційних підприємств), вийшов за межі наданих йому чинним законодавством повноважень, що повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, наведеними в постанові від 21.03.2018 р. у справі N 808/2140/13-а, в ухвалі ВАСУ від 13.01.2016 р. у справі № 804/7982/14, і в постанові Об`єднаної палати КЦС Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15-ц, в якій підкреслювалося, що «сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину». Отже, оскільки в Акті №2816 контролюючий орган роблячи припущення про наявність удаваних правочинів укладених між ТОВ «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВОТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО» ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «Запоріжсталь» взагалі не наводить другого «прихованого» правочину, що суперечить змісту норм ЦК України та висновкам Верховного Суду, а всупереч зазначених норм права, акт перевірки доказів визнання договорів комісії укладених ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» з ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «Запоріжсталь» на реалізацію товару нерезидентам України в судовому порядку не містить, з огляду на п.25 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р. за яким «за удаваним правочином (ст.235 ЦК), сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини» і того, що в акті №2816 відповідачем не встановлено наміру (умислу) одночасно у обох сторін спірних договорів поставки на укладення удаваних правочинів з метою приховання іншого вчинюваного правочину, а вказується на те, що прихованим правочином є отримання бюджетного відшкодування з кінцевою метою спрямування його на рахунки ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «Запоріжсталь» при тому, що ні в самому Акті №2816, ні у апеляційній скарзі доказів цього відповідач не наводиться і до матеріалів справи не надається, позивач наголошує, що викладені в акті перевірки та в апеляційній скарзі припущення контролюючого органу не є підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на бюджетне відшкодування ПДВ, а судова практика Верховного Суду, на яку посилається відповідач не є релевантною до цієї справи, посилання на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 по справі №160/24231/25 є необґрунтованим. 
Відносно посилань відповідача щодо встановлення застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до ПРАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь», позивач перш за усе звертає увагу на безпідставності зроблених відповідачем на підставі листа СМУ ДПС по роботі з ВПП від 18.03.2025 №793/7/32-00-50-01-03 висновків про те, що ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «Запоріжсталь» використовують ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» з метою отримання бюджетного відшкодування та уникнення наслідків економічних санкцій, які нібито застосовані до засновків та кінцевих бенефіціарних власників зазначених підприємств, що є порушенням ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» вимог п.200.4-1 ст.200 ПК України, оскільки відносно ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» та ПРАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) не приймались, що по суті підтверджується і листом ДПС від 11.11.2025 №32450/6/99-00-19-04-04-06, в якому зазначено, що «Станом на серпень 2025 року ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» відповідає вимогам зазначеним у підпунктах «а», «б», «ґ», «д», «е», «є», «ж», «з» та «и» підпункту 69.41.1 підпункту 69.41 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу та не відповідає вимогам зазначеним у підпунктах «в», «г» та «і» цього підпункту; а стосовно ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» підтверджується рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2024 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024 і постановою Верховного Суду від 12 серпня 2025 року у справі №280/6631/24; рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.11.2024 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 і постановою Верховного Суду від 03 червня 2025 року по справі № 280/7764/24; стосовно ПРАТ «ІНГЗК»: рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2025, які залишені в силі постановою Верховного Суду від 05.11.2025 у справі №160/31001/24, а також рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 залишеним в силі Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.10.2025 у справі №160/5758/25; а також аналогічними висновками стосовно застосування положень п.200.4-1 ст.200 ПК України, що наводилися у постановах Верховного Суду від 21 липня 2025 року по справі № 160/30897/24, від 17 вересня 2025 року по справі № 160/30975/24, у контексті яких судами враховувалося, що на підставі інформації з Державного реєстру санкцій установлено, що відсутня інформація про накладення санкцій на час перевірки позивача, його засновників (учасників) - Metinvest B.V. (Нідерланди) та кінцевих бенефіціарних власників ОСОБА_2 , а посилання відповідача на те, що відповідно до даних інтернетпорталу Orbis (orbiseurope.bvdinfo.com) акціями підприємства володіє ОСОБА_8 щодо якого введено санкції рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 01 грудня 2022року, введеного в дію Указом Президента України від 01 грудня 2022 року №820/22 судами зазначалося, що вказані відомості невідповідають даним зазначеним відповідачем у акті, що свідчить про розбіжність даних щодо кінцевого власника вказаних акцій.
Отже, оскільки у розумінні закону відносно позивача, його засновників (учасників) - ОСОБА_9 та Metinvest ManagementB.V., кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_2 не приймалось рішень про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), а матеріалами справи не підтверджується, що до позивача та/або його засновників (учасників), кінцевого беніфіциарного власника застосовано санкції, позивач аналізуючи положення пп.200.7.1 п.200.7 ст.200 Податкового кодексу України звертає увагу апеляційної інстанції на безпідставності висновків ГУ ДПС у Дніпропетровській області та СМУ ДПС по роботі з ВПП про те, що ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «Запоріжсталь» змінено схему роботи щодо уникнення наслідків економічних санкцій, оскільки підсанкційні зазначені в Акті №2816 не є засновниками та кінцеввими бенефіціарними власниками ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «Запоріжсталь».
Безпідставність наведених відповідачем в Акті перевірки висновків та доводів апеляційної скарги про порушення ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» вимог п.200.4-1 ст.200 Податкового кодекс України, позивач спираючись на зміст вказаної норми і на те, що відповідачем не наведено та не надано доказів про те, що підсанкційні особи є засновниками (учасниками) та кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «Запоріжсталь», відповідно до законодавства України, а також на те, що вказана позиція відповідача спростовується зазначеними вище судовими рішеннями, акцентує увагу на тому, що контролюючий орган не має підстав (не має права) для відмови в наданні позивачу бюджетного відшкодування ПДВ навіть виходячи з того, що стосовно засновників (учасників) позивача та стосовно кінцевих бенефіціарних власників позивача ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» не приймалося рішення Ради національної безпеки і оборони України про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), а доводи відповідача в цій частині повністю спростовуються встановленими у цій справі обставинами стосовно засновників ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», інформацією з Державного реєстру санкцій, в якій не міститься відомостей про накладення санкцій відносно ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», їх засновників (учасників) - Metinvest B.V. (Нідерланди) та кінцевих бенефіціарних власників ОСОБА_2 та змістом пп.4.1.241-1 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, і п. 30 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» в яких наведено як розуміння терміну «кінцевий бенефіціарний власник» так і умови застосування вказаного терміну та ознаки здійснення прямого чи непрямого вирішального впливу на діяльність, а також правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.03.2023 по справі № 640/12206/19 та від 21.07.2025 по справі №160/30897/24. Окремо позивач наголошує, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/15294/23 від 04.05.2023, на яку посилається відповідач, не є обов`язковою для адміністративного суду у цій справі в силу положень ч.6 ст.78 КАС України та того, що у цій ухвалі містяться лише посилання на матеріали досудового розслідування, а відповідачем в свою чергу не доведено, що компанією Smart Steel Ltd, якій належить 23,76% Metinvest B.V. (Нідерланди), володів ОСОБА_7 , при тому, що особи, на яких накладено санкції згідно з законодавства України прямого та/чи непрямого вирішального впливу на діяльність ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» не мають, а відповідно, учасники, управителі компанії Smart Steel Ltd не здійснюють прямого та/або непрямого вирішального впливу на діяльність на Metinvest B.V. (Нідерланди) та через Metinvest B.V.(Нідерланди) на ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», оскільки частка Smart Steel Ltd у Metinvest B.V. (Нідерланди)становить лише 23,76 %, тим більш, що вони не є кінцевими бенефіціарними власниками ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» у розумінні законодавства України. Дана позиція позивача підтверджена також постановами Верховного Суду від 21.07.2025 по справі №160/30897/25, від 17.09.2025 у справі № 160/30975/24 і від 05.11.2025 по справі №160/31001/24, та ухвалою Верховного Суду від 15.09.2025 по справі №160/30977/24.
Заслухавши пояснення учасників спору, обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача та відзиву позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин у цій справі, їх правову оцінку та застосування до них норм матеріального і процесуального права, з урахуванням висновків Верховного Суду по аналогічним у цій справі спірним правовідносинам, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване у цій справі податкове повідомлення – рішення форми «В3» від 10.07.2025 №0394650714 на суму 172 647 622,03 грн. Головним Управлінням ДПС у Дніпропетровській області було прийнято на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки складено від 25.06.2025 року №2816/04-36-07-14-04/31366355, оформленого за результатом проведеної на підставі виданих Головним Управлінням ДПС у Дніпропетровській області згідно п.191.1 ст.19), п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82, п.п.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України наказу від 06.06.2025 №3778-п та направлень від 10.06.2025 №6308, №6311 про здійснення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО» (код ЄДРПОУ 31366355) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2025 року від`ємного значення з ПДВ у сумі 1 487 169 106 грн., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 1 438 078 876грн., з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.
Так, підставою для винесення оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення рішення слугували наведені в Акті від 25.06.2025 року №2816/04-36-07-14-04/31366355 висновки про те, що перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2025 року від`ємного значення з ПДВ у сумі 1 487 169 106 грн., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 1 438 078 876 грн., з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків було встановлено порушення позивачем ТОВ «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО» (код ЄДРПОУ 31366355) вимог: п.200.4-1 ст.200 Податкового кодексу України, внаслідок чого і відмовлено у відшкодуванні з бюджету на рахунок платника у банку у сумі 172 647 622,03 грн.
Оскільки складена та направлена позивачем до Державної податкової служби України скарга на зазначене податкове повідомлення-рішення була залишена без задоволення рішенням Державної податкової служби України від 05.09.2025 № 25908/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги ТОВ «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО», а податкове повідомлення–рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з податку на додану вартість форми «В3» від 10.07.2025 №0394650714 на суму 172 647 622,03 грн було залишено без змін, позивач звернувся за захистом своїх прав до адміністративного суду з позовом у цій справі, вирішуючи по суті який суд першої інстанції обґрунтовано спирався перш за усе на положення п.200.4-1 ст.200 Податкового кодексу України вимоги якого за висновками контролюючого органу було порушено ТОВ «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО» (код ЄДРПОУ 31366355) під час декларування за квітень 2025 року від`ємного значення з ПДВ у сумі 1 487 169 106 грн., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 1 438 078 876 грн., з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.
Так, надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд першої інстанції правильно виходив з того, що п. 200.4-1. стп200 Податкового кодексу України чітко передбачено, що платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення, і відповідно, судом обґрунтовано наголошено, що для цілей застосування пункту 200.14-1 статті 200 Податкового кодексу України визначальним є встановлення обставин, які свідчать про застосування санкцій щодо однієї з наступних осіб: самого платника податку; засновників (учасників) платника податку (позивача); кінцевих бенефіціарних власників платника податку (позивача).
Відповідно, аналізуючи зміст пп.14.1.241-1. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України та п.30 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № 361 (далі – Закон № 361) якими прописано розуміння терміну «кінцевий бенефіціарний власник» та ознаки здійснення прямого і непрямого вирішального впливу фізичної чи юридичної особи на діяльність певної юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння, з огляду на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 14 березня 2023 року у справі № 640/12206/19 – суд першої інстанції обґрунтовано наголошено у даному спірному випадку, що контролюючим органом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність законодавчо встановлених правових підстав для застосування санкцій як щодо самого платника податку - ТОВ «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО», так і щодо засновників (учасників) платника податку (ТОВ «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО»), та стосовно кінцевих бенефіціарних власників платника податку (ТОВ «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО»), що саме і стало підставою для цілком законного висновку суду першої інстанції про необґрунтоване та безпідставне застосування контролюючим органом до ТОВ «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО» положень п.200.14-1 ст.200 Податкового кодексу України, у тому числі і з зазначених контролюючим органом підстав для застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» та ПРАТ «ІНГЗК» в розрізі спірних правовідносин, оскільки у розумінні п.200.4-1. ст.200 ПК України ані ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», ані ПРАТ «ІНГЗК», не є засновником (учасником) платника податку (ТОВ «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО») та/або кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ДОНБАСЬКЕ ПРОМИСЛОВО-ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО», як платника податку.
Колегія суддів у повному обсязі погоджується як з наведеними у попередньому абзаці висновками суду першої інстанції, так і викладеними в судовому рішенні обґрунтуваннями таких висновків, оскільки як правильно зауважив суд першої інстанції податковий орган вказуючи в акті перевірки на те, що відповідно до наданих первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, виписок банку, іншої наявної податкової інформації не встановлено проведення будь-яких інших операцій в січні – березні 2025 року, окрім придбання права власності на великий обсяг залізовмісної продукції з послідуючої передачею його через посередника (комісіонера) покупцю-нерезиденту, що свідчить про спрямоване накопичення від`ємного значення для подальшого бюджетного відшкодування податку на додану вартість, відповідач по суті виснував, що ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» здійснено удаваний правочин з ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» по виконанню умов договорів щодо придбання ТМЦ з подальшою передачею на комісіонерів для реалізації за митною територією України, приховуючи іншу юридичну дію, отримання бюджетного відшкодування для спрямування його на рахунки вищезазначених підприємств.
Обговорюючи висновки контролюючого органу про здійснення удаваного правочину між ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» та ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь», суд першої інстанції виходячи зі змісту положень ст.6, ст.11, ст.12, ч.1 ст.202, ч.3 ст.203, ст.235, ч.1 ст.627, ч.1 ст.638 ЦК України, ст.12, ст.81 ЦПК України, а також з огляду на правову позицію Верховного Суду, що викладалася у постановах від 07.09.2016 року по справі № 6-1026цс16 і від 18.11.2020 року у справі № 357/3132/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року по справі № 522/14890/16-ц стосовно застосування положень ст.235 Цивільного кодексу України, якою чітко прописано розуміння удаваного правочину та наслідки встановлення вчинення сторонами правочину для приховання іншого правочину, а також наводилося умови для визнання угоди удаваною (наданя відповідних доказів позивачем) та встановлення судом свідомих дій обох сторін договору для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників, правильно спираючись на положення пп 20.1.30 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, яким встановлено право контролюючого органу звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами – суд першої інстанції встановивши у цій справі, що податковий орган не реалізував своє право на звернення до суду з питань визнання правочинів між ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» та ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» удаваними, дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку, що податковий орган не маючи права самостійно визнавати правочини удаваними, у даному спірному випадку не мав правових підстав застосування до позивача податкових наслідків «удаваного правочину» взагалі, оскільки такі наслідки можуть застосовуватися лише за наявності фіктивних правочинів, тобто правочинів недійсність яких може бути встановлена тільки судом.
Окремо, суд першої інстанції правильно акцентував увагу на тому, що податковий орган під час проведення перевірки не встановив та не довів обставин щодо того, який правочин було приховано між ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» та ПрАТ «ІНГЗК», ПАТ «Запоріжсталь», для визнання його удаваним, а на спростування доводів контролюючого органу про відсутність у ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» фізичної можливості з огляду на великі обсяги постачання та фактичну наявність трудового ресурсу та відсутності претензій щодо яких прописаної в наданих до перевірки первинних документах здійснювати операції щодо прийняття товару по кількості і якості, детально дослідивши як зміст господарських операцій, що відбувалися у перевіряємий період між ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» та ПРАТ «ІНГЗК» і ПАТ «Запоріжсталь» так і надані до матеріалів справи укладені між ПАТ «Запоріжсталь» та ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» договори поставки металопродукції №31366355/2/24/1 від 19.12.2024 року та комісії №31366355/2/24/1 від 19.12.2024 року, і між ПРАТ «ІНГЗК» та ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» договори поставки №1556 30/2024 від 23.10.2024 року в комісії №1554-30/2024 від 23.10.2024 року, а також інші первині документи, якими підтверджуються вказані господарські взаємовідносин та які були також предметом перевірки контролюючого органу ( платіжні документи; виписки банку; договори поставки на придбання товарів, контракти з додатками, специфікації до контрактів, договори комісії з додатками, специфікації до договорів комісії, договори оренди, прибуткові накладні, залізничні накладні, акти приймання передачі, акти приймання-передачі на комісію, звіти комісіонерів, щомісячні реєстрі операцій з реалізації товарів, звіти комісіонера з виконаного доручення, сертифікати якості від виробника; вантажно-митні декларації, податкові накладні, головна книга, оборотно-сальдові відомості та журнали-ордери по рахунках - суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтовано висновку про те, що у спірному випадку позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірного рішення.
Колегія погоджуючись за наведеним вище висновком суду першої інстанції, також як і Дніпропетровський окружний адміністративний суд звертає увагу на те, що контролюючим органом за змістом акту перевірки не заперечувалось достатність та дійсність наданих позивачем первинних документів, і в акті перевірки податковий орган не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, рахунки, банківські виписки), а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні, а висновки контролюючого органу про відсутність фізичної можливості перевіряємого підприємства здійснювати операції щодо прийняття товару по кількості і якості є не лише необґрунтованими та безпідставними, а й суперечать наявним в матеріалах адміністративної справи письмовим доказам та раніше неодноразово висловленій з вказаного питання правовій позиції Верховного Суду, що наводилася у постановах від 10.05.2023 року у справі № 810/1052/15, від 17.04.2018 року у справі №826/14549/15, від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а, від 13.08.2020 року у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 року у справі №140/1845/19, від 19.11.2021 року у справі №160/6707/20, від 16.02.2023 року у справі №420/4722/19, від 09.10.2019 року у справі № 826/16601/18, від 04.04.2023 року у справі №320/4019/19, від 14.03.2018 року у справі №803/1198/16 та від 14.12.2022 року у справі № 640/18058/19
Колегія суддів підтримуючи позицію суду першої інстанції у цій справі акцентує також увагу на тому, що дійсно, сама по собі наявна в інформаційно-аналітичних базах податкова інформація відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не є обов`язковим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами формування бухгалтерського обліку, а сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами. Відповідно, правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний довести саме суб`єкт владних повноважень, що у спірних по цій справі правовідносинах не відбулося, а за сукупності вказаних вище обставин висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим спірне податкове повідомлення-рішення дійсно підлягає визнанню протиправними та скасуванню.
З урахуванням наведених відповідачем в апеляційній скарзі доводів, які по суті своїй у більшості стосуються саме визначеної визначально відповідачем підстави для відмови позивачу у відшкодуванні податку на додану вартість з бюджету на рахунок платника у банку, тобто, з підстав порушення вимог п.200.4.1 ст.200 ПК України, колегія суддів звертає увагу, що вказана норм могла б бути застосована до ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» тільки у разі, якщо б у встановленому Законом України «Про санкції» порядку було прийнято рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій): стосовно самого платника податку (позивача); засновників (учасників) позивача; або кінцевих бенефіціарних власників позивача.
Як вже зазначалося у цій справі, відповідно до пп.14.1.241-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України термін «кінцевий бенефіціарний власник» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а згідно з п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція. При цьому, кінцевим бенефіціарним власником для юридичних осіб є будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння), а ознакою здійснення вирішального впливу на діяльність: прямого - є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи; непрямого - є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння. До того ж кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права, і аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом у постановах від 14 березня 2023 року у справі № 640/12206/19 та від 21 липня 2025 у справі № 160/30897/24.
Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Отже, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (абзац перший пункт 200.7 статті 200 ПК України) і згідно з п. 200.10 ст. 200 ПК України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, що проводиться протягом 20 календарних днів, наступних за граничним строком подання податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), а якщо такі документи були подані пізніше - за днем їх фактичного подання, та відповідно до вимог, визначених статтею 76 цього Кодексу, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, відповідно до цього Кодексу.
Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про санкції» від 14.08.2014 № 1644-VII, з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції). Відповідно, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 10.08.2023 № 3317-IX (далі - Закон № 3317-IX) ПК України доповнено положеннями, якими встановлено повноваження та порядок виконання контролюючими органами рішень про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), зокрема, цим законом ПК України доповнено статтею 21-1, за змістом якої контролюючі органи виконують рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняті у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", шляхом здійснення таких заходів: (…) зупинення/відмова в наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість - у разі застосування санкції щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.
При цьому, підставою для здійснення контролюючим органом заходів, визначених пунктом 21-1.1 цієї статті, є саме рішення про застосування (внесення змін) спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняте у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», що також прописано і пунктом 200.4-1 Податкового кодексу України, яким Законом № 3317-IX доповнено ст.200 ПК України і абзац перший яког в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей податкового адміністрування під час воєнного стану для платників податків з високим рівнем добровільного дотримання податкового законодавства» від 18.06.2024 № 3813-IX з 26.07.2024 діє у такій редакції: Платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
Повертаючись до суті спірних у цій справі правовідносин, колегія суддів вважає беззаперечно встановленим та відповідачем не спростованим той факт, що стосовно ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» не приймалося рішення Ради національної безпеки і оборони України про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) і Державний реєстр санкцій не містить інформації про накладення санкцій відносно ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», їх засновників (учасників) Metinvest B.V. (Нідерланди) та кінцевих бенефіціарних власників ОСОБА_2 , а відповідачем в свою чергу не надано будь-яких належних і достатніх доказів того, що згадані ним у Акті перевірки та в апеляційній скарзі підсанкційні особи є засновниками (учасниками) або кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «Запоріжсталь».В межах спірних правовідносин судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за даними Державного реєстру санкцій щодо ОСОБА_10 , Zhevaho Kostiantyn, (Україна, податковий номер 2703504097) у порядку, встановленому Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VІІ «Про санкції», прийнято рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), зокрема щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.
Оскільки Податковим кодексом України контролюючі органи уповноважуються користуватися саме даними Єдиного реєстру податкових накладних, Єдиного реєстру акцизних накладних, інформаційної системи "Е-резидент", показники Platts, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державного реєстру речових прав та їх обтяжень, АС Податковий блок, ІКП тощо, а відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків, а згідно зі статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, при цьому, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, а суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, і достовірними доказами вважаються ті, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України) та достатні (стаття 76 КАС України), які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування – колегія суддів зазначає, що у спірному випадку відповідачем не наведено та не надано належних і достатніх доказів правомірності відмови у повернені ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2025 за відсутності порушень чинного законодавства ТОВ «ДОНПРОМТРАНС», тобто, за відсутності застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) як до ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» так і до його засновників (учасників) чи до кінцевих бенефіціарних власників, а за відсутності інших правових підстав та відповідних рішень суб`єктів владних повноважень у даному спірному випадку фактично сталося незаконне втручання контролюючого органу у володіння, користування, розпорядження власним майном (обіговими грошовими коштами) ТОВ «ДОНПРОМТРАНС».
Сама по собі констатація контролюючим органом факту того, що Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 12.05.2023 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», затвердженого Указом Президента України від 12.05.2023 № 275/2023, увійшли наступні акціонери підприємства: GLOBAL STEEL INVESTMENTS LIMITED (Велика Британія) (частка 12,3466%), ТОВ «Київ Секюрітіз Груп» (частка 24,5003%), ТОВ «МІДЛАНД КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» (частка 11,2224%), а відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб – підприємців та громадських формувань засновниками ПРАТ «ІНГЗК» є МЕТІНВЕСТ Б.В. (НІДЕРЛАНДИ), МЕТІНВЕСТ МЕНЕДЖМЕНТ Б.В. (НІДЕРЛАНДИ). У свою чергу, ОСОБА_11 належить компанії СКМ (СИСТЕМ КЕПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ) ЛІМІТЕД), Кіпр - 71,24%, компанії КЛАРЕНДЕЙЛ ЛІМІТЕД, Кіпр - 5%, де кінцевим бенефіціарним власником є ОСОБА_2 (відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу (непрямий вплив) - 76,24%), а решта 23,76% належить компанії СМАРТ СТІЛ ЛТД (Кіпр), яка належить компанії СМАРТ ХОЛДИНГ (САЙПРУС) ЛТД (Кіпр), і яку передано в управління трастам: СМАРТ ТРАСТ - 80%, СТЕП ТРАСТ - 20%, а управителями цих трастів є громадяни Кіпру: ОСОБА_3 eye через ПРОТЕАС ТРАСТІ СЕРВІСІЗ ЛТД, Кіпр; Константіна Алківідуас через ПРОТЕАС ТРАСТІС ЛТД, Кіпр, а також Елена Іона, Афродіте Лукаїду, Чарула Софоклеус. До яких відповідно до підпункту 1, 2 Додатку 2 до Рішення РНБО від 08.10.2024 застосовані санкції (строк застосування десять років) – на переконання колегії суддів не є належним доказом правомірності застосування до позивача у спірному випадку положень п.200.4.1 ст.200 ПК України, оскільки учасники, управителі компанії Smart Steel Ltd не здійснюють прямого та/або непрямого вирішального впливу на діяльність на Metinvest B.V. (Нідерланди) та через Metinvest B.V. (Нідерланди) на ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», частка Smart Steel Ltd у Metinvest B.V. (Нідерланди) становить лише 23,76 %, також вказані осоюи не являються кінцевим бенефіціарним власником ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» у розумінні законодавства України, яке наведено судом у даному рішенні. До того ж, корпоративними правами Smart Steel Ltd на 99,99% володіє Smart Holding (Сyprus) Ltd (Кіпр), корпоративними правами Smart Holding (Сyprus) Ltd (Кіпр) володіють: Smart Trust – 80% та Step Trust – 20%, а управителями відповідних трастів є: Smart Trust – 85% Андреас Софоклеус та 15% - Константіна Алківіадус через Protеas Trustee Services Ltd, а також Елена Іона,Афродіте Лукайде, Чарула Софоклеус; Step Trust – 85% Константіна Алківіадус та 15% Андреас Софоклеус через Protеas Trustee Ltd, які в свою чергу також не мають жодного відношення та впливу ні на ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» ні на ПРАТ «ІНГЗК» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ».
Підсумовуючи вищевикладене у сукупності та виходячи з того, що предметом перевірки у цій справі є правомірність висновків контролюючого органу і дотримання ним встановлених законом стандартів доказування під час прийняття оскаржуваного рішення, а обов`язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття рішення, у тому числі обставин, що свідчать про здійснення конкретною фізичною особою прямого або непрямого вирішального впливу на діяльність позивача покладається саме на контролюючий орган, і такі обставини контролюючий орган має підтвердити належними, допустимими та достатніми доказами, а не власним помилковим розумінням «структури власності», також як не можуть ґрунтуватися на припущеннях чи загальних посиланнях на інформацію, яка до того ж не може бути використана як доказ – колегія суддів виходячи з того, що висновки про наявність вирішального впливу можуть бути покладені в основу владного рішення лише за умови їх належного встановлення та доказування у конкретних правовідносинах визнає цілком законними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції у цій справі про задоволення вимог позивача у цій справі у повному обсязі, і у той же час відхиляє наведені в апеляційній скарзі твердження контролюючого органу, які за відсутності належних доказів про наявність підстав визначених п. 200.4-1 ПК України не можуть вважатися юридично обґрунтованими.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку. Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у адміністративній справі № 160/28515/25 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов