Справа № 686/22493/25
Провадження № 2/686/3003/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне  

17 березня 2026 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області 
в складі:головуючої судді Порозової І.Ю.,
за участю секретаря Порохончук І.Д.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Оган опіки і піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, 
встановив:

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 23.09.2010 він та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.05.2024, розірвано.
Під час перебування у шлюбі, у подружжя народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач зазначив, що діти проживають разом із ним, їх матір - ОСОБА_2 з дітьми не проживає, не спілкується, участі у вихованні та догляді не приймає, не відвідує дітей, не цікавиться станом їх здоров`я та навчанням.
Також, ОСОБА_1 вказав, що ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу, зустрічалася з дітьми лише двічі, матеріальної допомоги на їх утримання добровільно не надавала та не надає, не створила належних умов для проживання дітей, їх матеріального забезпечення та турботи про них.
Окрім того, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач систематично та безпідставно здійснює телефонні дзвінки до позивача, перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння, в ході таких розмов висловлює скарги щодо її скрутного матеріального становища, що унеможливлює сплату нею аліментів.
ОСОБА_1 крім вищевикладеного вказав і про нестабільний психоемоційний стан відповідача, аргументуючи вказане тим, що були зафіксовані випадки коли ОСОБА_2 завдавала собі тілесних ушкоджень, здійснюючи спроби суїциду.
Позивач вважає, що така поведінка ОСОБА_2 може мати негативний вплив на психічний розвиток та емоційний стан дітей, а тому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.08.2025 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
В судовому засіданні позивач вимоги викладені у позовній заяві підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечував.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - органу опіки і піклування Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, у відповідності до вимог ст. 280 ч. 1, 2 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подала, як і не подала відзиву на позов. Про перебування в провадженні суду позову про позбавлення її батьківських прав обізнана, оскільки була присутня на підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 06.11.2025, копію позовної заяви з додатками отримала, про що в матеріалах справи міститься розписка. Тому, суд відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, за згодою позивача, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що 23.10.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , про що здійснено актовий запис № 1692, підтвердженням чого є наявний в матеріалах справи витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00041440662 від 16.09.2023.
Перебуваючи у шлюбі у подружжя народилися діти:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане 05.06.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області);
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 , видане 05.06.2012 Хмельницьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області).
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.05.2024 (справа № 686/9664/24) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.04.2025 (справа № 686/5881/25) ухвалено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 03.03.2025 і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.06.2025 відкрито виконавче провадження № 78433941 на підставі виконавчого листа № 686/5881/25 від 13.06.2025.
Відповідно до довідки в.о. голови комітету самоорганізації населення мікрорайону Лезнево Зайчук В.М. від 30.07.2025 № 139, виданої ОСОБА_1 , який проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , склад його сім`ї: 
- ОСОБА_1 ;
- ОСОБА_6 ;
- ОСОБА_4 . 
Як вбачається зі змісту довідки в.о. голови комітету самоорганізації населення мікрорайону Лезнево Зайчук В.М. від 30.07.2025 № 140, колишня дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . За адресою АДРЕСА_1 не проживає, інформація про її місцеперебування відсутня. Також у вказаній довідці вказано, що з дітьми ОСОБА_2 не спілкується, участь у вихованні та догляді за дітьми не приймає, матеріально не допомагає.
Відповідно до довідки виданої в.о. директора комунального закладу загальної середньої освіти «Гімназія № 31 ім. Михайла Чекмана Хмельнциької міської ради» А. Бенко № 01-42/2023 від 31.07.2025, ОСОБА_1 , батькові учениці 8-А класу ОСОБА_3 та учня 3-Б ОСОБА_4 , матір дітей ОСОБА_2 не бере участь у вихованні дітей - не спілкується з учителями, не приділяє дітям належної уваги, не відвідує батьківські збори.
До матеріалів позовної заяви долучено письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та 
ОСОБА_8 , які не можуть братися до уваги судом з урахуванням принципу безпосередності, зокрема відсутності таких у судовому засіданні. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.05.2020 у справі № 405/5162/17, письмові пояснення свідків не є належними доказами, оскільки не забезпечується принцип безпосередності дослідження доказів та не дотримується процедура попередження свідка про кримінальну відповідальність судом. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, встановлення обставин справи виключно на підставі письмових пояснень без особистого допиту свідків є недопустимим, а відтак суд не бере до уваги письмові пояснення свідків.
На виконання ухвали Хмельнциького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.12.2025 органом опіки та піклування Хмельницької міської ради надано висновок № 222/01-31 від 27.02.2025 та витяг з рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 26.02.2026 № 282.
У висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органом опіки та піклування Хмельницької міської ради зазначено, що Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, браги участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Обстежено житлово-побутові умови дітей, вони належні. Обстежити житлово-побутові умови матері не вдалося, оскільки за вказаною у позові адресою двері відчинив ОСОБА_9 , який повідомив, що його сестра, ОСОБА_2 , у будинку зареєстрована, проте давно не проживає, її місцеперебування йому невідоме, він із сестрою не спілкується.
Комісія з питань захисту прав дитини критично оцінила довідку № 140 від 30.07.2025 видану комітетом самоорганізації населення мікрорайону Лезневе, оскільки відповідно до вимог законодавства голова комітету не наділений повноваженнями оцінювати стан виконання батьківських обов`язків особою. Також комісія критично оцінила та не може взяти до уваги пояснення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , оскільки вони не оформлені відповідно до вимог законодавства, громадяни давали пояснення без приведення до присяги, оскільки до присяги їх може привести лише суд.
Органу опіки та піклування не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дітей, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків.
На засіданні комісії з питань захисту прав дитини батько підтримав свою позицію, мати була відсутня. Діти на засіданні комісії з питань захисту прав дитини заперечили проти позбавлення матері батьківських прав, сказали, що не проживають із нею приблизно рік, але спілкуються з нею по телефону, іноді зустрічаються.
Немає підтвердження, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав змінить життя дітей на краще. Ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дітей повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дітей.
Органу опіки та піклування не надано підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей.
Вирішуючи спір,суд виходить з такого.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).
Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).
Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 (справа №753/2025/19) дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.
Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
В ході розгляду вказаної справи судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та вплив, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
Суду не надано доказів, що до відповідача були застосовані будь-які засоби попередження та впливу. Так, немає жодних документально підтверджених відомостей, що з відповідачем уповноважені служби або представник навчального закладу проводили роз`яснювальні бесіди про необхідність змінити свою поведінку, або їй направлялись відповідні листи тощо. Натомість, як вбачається із змісту висновку органу опіки та піклування Хмельницької міської ради, діти на засіданні комісії повідомили, що вони із матір`ю спілкуються в телефонному режимі та інколи зустрічаються. 
У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, докази, що відповідачу раніше виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка була предметом розгляду компетентних органів.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. 
Також суд критично оцінює викладену у позовній заяві інформацію про наміри відповідача здійснити суїцид, на підтвердження вищевикладеного позивачем до матеріалів справи долучено письмові пояснення свідків, однак жодних документів, із медичних закладів або правоохоронних органів, які б підтверджували вказане, до матеріалів справи не долучено. Не долучено також і жодних документів, які б підтверджували перебування відповідача у важкому психоемоційному стані, який ніс загрозу для психічного здоров`я неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчим і не може розцінюватись судом як вказівка для відповідного судового рішення.
Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно її дітей.
Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити.
На підставі викладеного, ст. 164 -167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
Повний текст рішення суду виготовлено 30.03.2026.

Суддя: