ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

03 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №583/4342/25 
Номер провадження 22-ц/816/1580/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Сидоренко А. П. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Щербаченко М. В. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.
в присутності –представника позивача Демчука Є.В., 
представника відповідачів – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РАЙЗ ПІВНІЧ», яка подана представником Фесенком Олександром Миколайовичем, на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2025 року ухваленого в м. Охтирка Сумської області в складі судді Сидоренко Р.В., у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РАЙЗ ПІВНІЧ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та про визнання відсутнім права оренди,
в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» (далі - позивач) звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 серпня 2015 року ПрАТ «РАЙЗ МАКСИМКО» уклало з ОСОБА_2 (далі –відповідачка, орендодавець) договір оренди землі № 155/15 від 27 серпня 2015 року (далі – Договір), на підставі якого набуло право оренди земельної ділянки площею 3,5787 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0153, що розташована на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області.
Додатковою угодою № 1 від 22 лютого 2018 року про заміну сторони та внесення змін і доповнень про поновлення Договору оренди землі № 155/15, зареєстрованого 29 серпня 2015 року за № 10969648, визначено нового орендаря ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ». 
Відповідно до п. 8 вищезазначеного договору оренди землі, його укладено на строк 10 (десять) років до 27 серпня 2025 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.
У зв`язку із закінченням 27 серпня 2025 строку дії Договору, на виконання п. 8 Договору оренди позивачем 24 липня 2025 року спрямовано відповідачці лист-повідомлення вих. № 875 від 24 липня 2025 року про намір продовжити дію Договору, вжиття власником землі заходів для забезпечення виконання вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та недопущення порушення права землекористувача.
До цього листа додано два оригінальних примірника додаткової угоди про продовження дії договору, підписані зі сторони орендаря, підписані з боку орендаря.
Проте, будь-якої відповіді на вищевказаний лист відповідачка не надала, тобто не скористалася правами, передбаченими ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення не заперечила проти продовження Договору на новий строк.
При цьому, позивач (орендар) належно виконував свої обов`язки за договором оренди, в установлений договором та Законом строк повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк та надав проект додаткової угоди. 
Позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, а відповідачка не надіслала повідомлення про небажання продовжувати договірні відносини, що вказує на існування правових підстав для визнання додаткової угоди укладеною. 
Посилаючись на викладене, просив визнати укладеною додаткову угоду № 3 від 24 липня 2025 року до договору оренди землі № 155/15 від 27 серпня 2015 між ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ та ОСОБА_2 з наведеною редакцією;
визнати відсутнім та припинити у ОСОБА_3 права оренди земельної ділянки площею 3,5787 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0153, що розташована на території Кардашівської сільської ради Охтирського району, Сумської області, номер запису про інше речове право: 61360673.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2025 року в задоволенні позову ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання укладеною додаткової угоди та про поновлення договору оренди землі та про визнання відсутнім права оренди відмовлено. Стягнуто з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу по 5000 грн кожному.
Будучи незгодним із судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати за подачу апеляційної скарги покласти на відповідачів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що переважне право орендаря не було порушено відповідачами, оскільки ОСОБА_2 скористалася своїм правом орендодавця і завчасно відмовилася від продовження договору оренди землі з позивачем, про що йому було доведено письмово двічі. 
Надалі відповідачка також не підписала надіслані позивачем додаткові угоди №3 до договору оренди землі № 155/15 від 27 серпня 2015 року, а після закінчення 27 серпня 2025 року строку договору оренди землі № 155/15, як власник земельної ділянки використала своє право і 02 вересня 2025 року надала землю в оренду ФОП ОСОБА_4 .
Апелянт вважає, що при прийнятті рішення у справі суд проігнорував той факт, що відповідачкою орендодавцем було порушено місячний термін розгляду листа-повідомлення.
Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі з огляду на закон, а саме частину 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», і саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, відтак позивач може вважатись таким, що набув право «правомірного очікування», натомість орендодавець (в порушення чіткої процедури визначеної Законом) знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю.
Відмічає, що на земельній ділянці були наявні посіви сільськогосподарських культур, а отже позивач не повертав земельну ділянку відповідачці, а продовжував нею користуватися, у відповідності до умов договору оренди землі.
Суть переважного права полягає у наданні орендареві пріоритету на орендовану ним земельну ділянку перед іншими особами, але на рівних з ними умовах, запропонованих орендодавцем.
Зазначає, що ёв листі, який додано до відзиву на позов, відповідачка стверджувала, що після закінчення діючого договору оренди землі не має наміру та не буде подовжувати (заключати) договір оренди земельної ділянки з позивачем щодо користування земельною ділянкою, оскільки має намір самостійно обробляти свою земельну ділянку.
Разом із тим, як слідує із матеріалів справи, всього за декілька днів ця позиція була змінена, та був укладений договір оренди між відповідачами, що доводить наявність завчасно прихованого наміру та недобросовісну поведінку відповідачки, які були направлені на створення штучних перешкод у реалізації переважного права позивачем, оскільки у випадку самообробітку земельної ділянки власником - втрачається переважне право орендаря на поновлення договору, яке існує тільки у випадку наявності орендних відносин за участі інших осіб.
Отже, фактично наведені дії відбулися з метою перешкоджання поновленню Договору оренди з первісним Орендарем за будь-яких умов.
Судом проігноровано доводи позивача про те, що договір оренди укладений між відповідачами на в двічі гірших умовах, ніж договір із позивачем.
Наведені дії відповідачки свідчать виключно не про намір розпорядитися земельною ділянкою, яка перебуває у її власності, а фактично має місце зловживання правом та створення штучних перешкод з метою завдання шкоди апелянту.
02 лютого 2026 року від представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Абрамовича О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, представник відповідачів заперечував проти її доводів.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за необхідне проводити розгляд справи у їх відсутність.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 27 серпня 2015 року між ПрАТ «РАЙЗ МАКСИМКО» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі № 155/15 від 27 серпня 2015 року, на підставі якого товариство набуло право оренди земельної ділянки площею 3,5787 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0153, яка розташована на території Кардашівської сільської ради Охтирського міськрайонного суду Сумської області (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).
Згідно п. 8 договору оренди його укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Пунктом 37 договору передбачено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Також п. 43 договору оренди передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами (а.с. 14-15).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, відомості про договір оренди землі № 155/15 внесені до відповідного реєстру (а.с.17-18).
Актом приймання-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від 29 серпня 2015 року за договором оренди землі № 155/15 від 27 серпня 2015 року, який є невід`ємною частиною договору, підтверджується, що позивач прийняв зазначену земельну ділянку (а.с.16).
Додатковою угодою № 1 про заміну сторони та внесення змін і доповнень про поновлення Договору оренди землі № 155/15 зареєстрованого 29 серпня 2015 за № 10969648 від 22 лютого 2018 року визначено нового орендаря ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» (а.с.17).
Також між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору оренди землі № 155/15 зареєстрованого 29.08.2015 за № 10969648 від 08 квітня 2019 року. 
27 березня 2025 року відповідачка ОСОБА_2 направила позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлення про припинення договірних відносин, поштове відправлення № 4270600110456, в якому повідомила, що не бажає поновлювати і продовжувати договірні відносини з позивачем за договором оренди землі № 155/15 щодо оренди земельної ділянки площею 3,5787 га кадастровий номер 5920384000:01:001:0153 та просить повернути орендовану земельну ділянку по закінченню договору оренди, 27 серпня 2025 року, в стані, придатному для подальшого використання. По закінченню терміну дії договору ОСОБА_2 бажає обробляти самостійно дану земельну ділянку (а.с. 55,57).
Вказане повідомлення позивачем отримано 31 березня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 4270600110456 (а.с. 57-зворот).
24 липня 2025 року позивачем спрямовано відповідачці ОСОБА_2 лист-повідомлення вих. № 875 про намір продовжити дію Договору оренди землі № 155/15 від 27 серпня 2015 року, вжиття власником землі заходів для забезпечення виконання вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та недопущення порушення права землекористувача (а.с. 19), який отримано відповідачкою 08 серпня 2025 року (а.с. 22).
18 серпня 2025 року відповідачка ОСОБА_2 направила на адресу позивача лист-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, поштове відправлення № 4270600164777, в якому на лист позивача вона повторно заперечила проти поновлення договору оренди землі щодо зазначеної земельної ділянки (а.с.56).
У цьому листі ОСОБА_2 висловила свою незгоду на продовження договору оренди землі у зв`язку з необхідністю використання земельної ділянки для власних потреб та крім того, є розбіжності щодо істотних умов договору, зокрема, орендної плати. Тому просила повернути земельну ділянку після закінчення строку дії договору оренди землі.
Зазначене повідомлення позивачем отримано 21 серпня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 4270600164777 (а.с. 58-зворот).
28 серпня 2025 року за заявою ОСОБА_3 (уповноважена особа) припинено право оренди позивача на земельну ділянку площею 3,5787 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0153 згідно договору оренди землі № 155/15 від 27серпня 2015 року, номер запису про інше речове право: 10969648. Ці обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав № 441628206 від 01 вересня 2025 року (а.с.50).
02 вересня 2025 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди землі, за умовами якого передано в оренду земельну ділянку площею 3,5787 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0153 в строкове платне користування терміном на 10 років (а.с. 53-54).
Право оренди земельної ділянки зареєстроване за ФОП ОСОБА_3 02 вересня 2025 року, номер запису про інше речове право: 61360673, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 442195425 від 04 вересня 2025 року (а.с. 49).
02 вересня 2025 року ОСОБА_2 передала ФОП ОСОБА_3 зазначену земельну ділянку за актом приймання-передачі (а.с. 48).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 станом на березень та серпень 2025 року відмовилася передавати свою земельну ділянку в оренду, про що і повідомила ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» письмово. 
Запропонована позивачем додаткова угода до договору оренди землі № 155/15 від 27 серпня 2015 року відповідачкою підписана не була. 
Згідно з п. 43 договору оренди землі № 155/15 від 27 серпня 2015 року цей договір набирає чинності після підписання сторонами. Тобто, сторони договору визначили строк набрання ним чинності, а саме пов`язали його з настанням підписанням, таким чином строк дії договору оренди землі 27 серпня 2025 року. 
Переважне право орендаря не було порушено відповідачами, оскільки ОСОБА_2 скористалася своїм правом орендодавця і завчасно відмовилася від продовження договору оренди землі з позивачем. 
Надалі ОСОБА_2 також не підписала надіслані позивачем додаткові угоди №3 до договору оренди землі № 155/15 від 27 серпня 2015 року, а після закінчення 27 серпня 2025 року строку договору оренди землі № 155/15, як власник земельної ділянки використала своє право і 02 вересня 2025 року надала землю в оренду ФОП ОСОБА_4 .
Крім цього, позивач не в повному обсязі виконував взяті на себе договірні зобов`язання в частині обчислення та виплати орендної плати з урахуванням індексації, а тому порушив умови договору.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.
За змістом частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до положень частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Тобто до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме спеціальні норми ЗК України та Закону України «Про оренду землі».
За змістом частини 1 статті 93 ЗК України, статті 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом.
Відповідно до частин 1- 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Аналіз положень частини 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» свідчить про те, що для визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Такий правовий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).
Як слідує з матеріалів справи, орендодавець ОСОБА_2 27 березня 2025 року та 18 серпня 2025 року направляла на адресу позивача листи-повідомлення, якими повідомляла, що не бажає поновлювати дію договору оренди з позивачем та має намір використовувати земельну ділянку для власних потреб (а.с. 55, 56).
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном».
Відповідно до статті 316 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Правомочність власника - в його праві володіти, користуватися й розпоряджатися майном у межах, встановлених законом (випливає зі статті 317 ЦК України).
Право користування є одним з видів речових прав на чуже майно (стаття 395 ЦК України).
Задля дотримання балансу між правами та законними інтересами власника та користувача (орендодавця та орендаря) законодавець передбачив, що власник-орендодавець захищений правом вибору, здавати або не здавати своє майно в оренду, та правом змінювати умови договору при його переукладенні на новий строк; орендар, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, захищений тим, що за прийнятності для нього нових умов, саме він має переважне право укладення нового договору перед будь-якими іншими особами (постанова Верховного Суду 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17).
Згідно висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2024 року у справі № 131/970/23, оскільки орендодавець відмовився поновлювати договір оренди землі на попередніх умовах, відбулось припинення переважного права орендаря, адже переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Для пролонгації відносини оренди та реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідною є згода обох сторін, одного лише волевиявлення орендаря недостатньо.
Реалізація переважного права на поновлення дії договору оренди можлива за одночасного виконання процедурної та вольової умови вчинення правочину.
Як вже зазначалось, матеріалами справи встановлено, що орендодавець ОСОБА_2 27 березня 2025 року направила позивачу повідомлення про припинення договірних відносин, в якому повідомила, що не бажає поновлювати і продовжувати договірні відносини за договором оренди та просила повернути орендовану земельну ділянку по закінченню договору оренди 27 серпня 2025 року в стані, придатному для подальшого використання. По закінченню терміну дії договору ОСОБА_2 бажає обробляти самостійно дану земельну ділянку (а.с. 55).
Вказане повідомлення позивачем отримано 31 березня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 4270600110456 (а.с.57-зворот).
Крім того, 08 серпня 2025 року ОСОБА_2 , отримавши від позивача повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі (а.с. 22), 18 серпня 2025 року направила на адресу позивача відповідь, в якій вона заперечила проти поновлення договору оренди землі щодо земельної ділянки (а.с. 56).
Суд першої інстанції, встановивши, що орендодавець висловила своє небажання продовжувати строк дії цього договору і не підписала додаткової угоди до нього, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки передбачене статтею 33 Закону України «Про оренди землі» переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк припинилося.
Листи орендодавця є достатнім підтвердженням його відмови від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк. 
Подібних висновків Верховний Суд дійшов у своїх постановах від 21 березня 2024 року у справі № 604/423/23, від 08 березня 2024 року у справі № 604/425/23, від 08 травня 2024 року у справі № 604/483/23, а також від 19 грудня 2024 року у справі № 604/424/23.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачка ОСОБА_2 станом на березень та серпень 2025 року відмовилася передавати свою земельну ділянку в оренду, про що і повідомила ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» письмово. Запропонована позивачем додаткова угода до договору оренди землі № 155/15 від 27 серпня 2015 року відповідачкою підписана не була.
Відповідач ОСОБА_3 , маючи повне право оренди земельної ділянки, що підтверджується договором про оренду земельної ділянки та актом приймання передачі, не порушив прав позивача. 
Доводи представника позивача про те, що відповідачка знехтувала обов`язком добросовісно провести переговори та про те, що договір оренди укладений між відповідачами на в двічі гірших умовах, аніж запропонований позивачем, не вказують на порушення відповідачкою переважного права оренди позивача.
З матеріалів справи слідує, що волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі відсутнє, у зв`язку з бажанням власника землі самостійно користуватися своєю землею, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ».
Апеляційним розглядом не встановлено порушення переважного права позивача, оскільки орендодавець у встановленому законом порядку вказала на відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі з позивачем, що беззаперечно свідчить про відсутність її волевиявлення на поновлення договору оренди землі чи укладення на новий строк з позивачем.
Більше того, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження ним на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Після закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного з позивачем, орендодавець (відповідачка ОСОБА_2 ) розпорядилася належною їй земельною ділянкою на власний розсуд, передавши її в оренду ФОП ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги про те, що згідно листа відповідачки, вона заперечувала проти продовження дії (поновлення) вже укладеного договору оренди земельної ділянки, проте позивач повідомляв її про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують факту відсутності волевиявлення у орендодавця щодо пролонгації договірних відносин із позивачем у будь-якій формі.
Доводи апелянта про те, що укладення нового договору з іншим орендарем порушує його переважне право, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки дія договору, укладеного 27 серпня 2015 року, закінчилась 27 серпня 2025 року, а новий договір з ФОП ОСОБА_3 було укладено 02 вересня 2025 року, тобто уже після закінчення дії попереднього договору оренди із позивачем.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ».
Крім того, не погоджуючись з рішенням суду в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, представник ТОВ «РАЙЗ-ПІВНІЧ» в апеляційній скарзі зазначає, що такий розмір не є повною мірою обґрунтованим та не відповідає критеріям розумності та необхідності.
В зазначеній справі представник відповідачів порушував питання про відшкодування витрат понесених на правничу допомогу при розгляді справи в розмірі 10000,00 грн на користь кожного відповідача.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження№ 61-8158св22).
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Звертаючись до суду з заявою про розподіл судових витрат, представник відповідачів просив стягнути з позивача на користь кожного відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, надавши копії договору № 82 про надання правничої допомоги від 18 серпня 2025 року, укладеного між адвокатом Абрамовичем О.В. та ОСОБА_3 (а.с. 70) та додаткову угоду до нього від 15 жовтня 2025 року (а.с. 71 зворот), Акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 82 про надання правничої допомоги від 18.08.2025 від 30 жовтня 2025 року (а.с. 71), договору № 110 про надання правничої допомоги від 25 вересня 2025 року, укладеного між адвокатом Абрамовичем О.В. та ОСОБА_2 (а.с. 74) та додаткову угоду до нього від 15 жовтня 2025 року (а.с. 73 зворот), Акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 110 про надання правничої допомоги від 25.09.2025 від 30 жовтня 2025 року (а.с. 72), а також квитанції на оплату гонорару в розмірах по 10000,00 грн від 30 жовтня 2025 року (а.с. 72 зворот, 73).
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що розмір заявлених позивачем витрат за надання правничої допомоги 10000,00 грн не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності, що узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження№ 61-8158св22).
З врахуванням принципів реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, з огляду на встановлені обставини справи, апеляційний суд погоджується з присудженим судом першої інстанції розміром витрат на правничу допомогу по 5000,00 грн, понесених у рамках судового розгляду справи.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Від представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – адвоката Абрамовича О.В. до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому також заявлено клопотання про стягнення з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь відповідачів понесені витрати на правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді.
До відзиву надано договір № 82 про надання правничої допомоги від 18 серпня 2025 року, укладеного між адвокатом Абрамовичем О.В. та ОСОБА_3 , з додатковою угодою до нього від 29 січня 2026 року, договір № 110 про надання правничої допомоги від 25 вересня 2025 року, укладеного між адвокатом Абрамовичем О.В. та ОСОБА_2 з додатковою угодою до нього від 29 січня 2026 року, акти приймання-передачі виконаних робіт за вказаними договорами від 01 лютого 2026 року, якими узгоджено вартість наданої правничої допомоги в розмірі по 5000,00 грн з кожним відповідачем, а також квитанції № 82/8 та № 110/4 від 01 лютого 2026 року про сплату відповідачами послуг з правничої допомоги в розмірі по 5000,00 грн.
Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що на користь відповідачів з позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі по 2000,00 грн кожному.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РАЙЗ ПІВНІЧ», яка подана представником – Фесенком Олександром Миколайовичем, залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2025 року - без змін.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу при апеляційному розгляді справи в розмірі 2000 грн 00 коп.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу при апеляційному розгляді справи в розмірі 2000 грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлене 04 березня 2026 року.

Головуючий А.П. Сидоренко

Судді: О.І. Собина

М.В. Щербаченко