ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6703/20 Суддя (судді) першої інстанції: Мірінович Уляна Анатоліївна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Кузьменка В.В.,
Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Візаві ЛТД" на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Візаві ЛТД" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області, про визнання протиправними та скасування наказу на проведення перевірки та податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Візаві ЛТД» до Головного управління ДПС у Київській області, у якій позивач (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.07.2020) просив суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, оформлене наказом Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 05.02.2020 № 275;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.03.2020 №0005480501;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.03.2020 №0005470501;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.07.2020 №0011240501.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у податкового органу були відсутні підстави на проведення контрольно-перевірочного заходу, оскільки ним було надано пояснення з документами на податковий запит відповідача. При цьому, щодо проведених за результатом перевірки донарахувань в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то позивач вказав на те, що хоч він і є власником нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв.м., яка розташована на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області), втім підстави для нарахування та сплати вказаного податку за обревізовані періоди у нього відсутні, оскільки в порушення вимог Податкового кодексу України, на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області органом місцевого самоврядування не приймались рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які б відповідали вищезазначеним вимогам Податкового кодексу України. Однак, на сайті органу місцевого самоврядування розміщено лише текст рішення, без додатків, згідно яких і визначено розміри ставок такого місцевого податку і які надавались податковому органу для розрахунку такого податку.
На переконання позивача, такі обставини виключають виникнення у нього обов`язку нарахування та сплати податку до бюджету громади, з огляду на що, винесені податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими що підлягають скасуванню.
Справа, надіслана Київським окружним адміністративним судом до Тернопільського окружного адміністративного суду для розгляду, надійшла до суду 27.02.2025.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/6703/20, ухвалено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Візаві ЛТД" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом першої інстанції норм матеріального/процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2025 відкрито апеляційне провадження, призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження на 08.04.2026.
01.12.2025, під № 33936 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Візаві ЛТД» зареєстрований суб`єктом господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з основним видом економічної діяльності « 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля».
Позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв.м. (прохідна літ. «А» загальною площею 40,2 кв. м., гараж літ. «Б» загальною площею 47,8 кв.м., котельня літ. «В» загальною площею 49,0 кв.м., склад літ. «Г» загальною площею 556,4 кв.м., склад-виробничий цех літ. «Д» загальною площею 674,6 кв.м.), яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Шкільна, будинок №5а на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, правонаступником якої є Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області.
Так, Бобрицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області листом №1-19/316 від 25.06.2019, повідомила податковий орган про те, що на її території розташований комплекс нежитлових будівель, власником якого, згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно, є ТОВ «Візаві ЛТД», який здійснює свою діяльність за КВЕД 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Відтак, рада зазначила, що, оскільки вказаний суб`єкт господарювання не є промисловим підприємством, то у нього виникає обов`язок по сплаті до місцевого бюджету села податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чого він свідомо не робить попри повідомлення про це директора вказаного товариства.
За таких обставин, рада попросила контролюючий орган провести перевірку причин невиконання ТОВ «Візаві ЛТД» податкових обов`язків зі сплати вказаного податку до бюджету громади (а.с. 72-74).
Головне управління ДФС у Київській області скерувало на адресу позивача податковий запит №24259/10/10-36-54-05 від 11.07.2019, у якому повідомила, що із аналізу даних Інформаційної системи «Податковий блок» та наданої Бобрицькою сільською радою інформації встановлено, що ТОВ «Візаві ЛТД», будучи власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв.м., - декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до податкового органу в період з 2010-2019 не подавало, сум вказаного податку до бюджету не сплачувало, що свідчить про недотримання норм пункту 266.1.1 статті 266 Податкового кодексу України. Запропоновано платнику податків надати пояснення з підтверджуючими документами щодо вказаних обставин (арк. справи 11).
Листом від 31.07.2019 №31/07-19/01, ТОВ «Візаві ЛТД» підтверджено те, що позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Шкільна, будинок №5а на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
Однак, вказано, що рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30.06.2016 № 90-10-УІІ «Про встановлення на 2017 рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», від 22.06.2016 №229-20-УІІ «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на бюджетний період 2018 року», від 14.06.2018 №350-29-УІІ «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на плановий бюджетний період 2019 р.», які офіційно оприлюднені на сайті Бобрицької сільської ради Києво- Святошинського району Київської області за адресою в мережі інтернет: https://bobrytsya-rada.gov.ua/, не відповідають вимогам Податкового кодексу України щодо рішення про встановлення місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки не містять усіх обов`язкових елементів податку, визначених в пункті 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.
Відтак, товариство вказало, що, за відсутності відповідного правового регулювання, покладання на особу будь-яких обов`язків, зокрема декларування та сплати податку, неправомірне (арк. справи 12-15).
Головним управлінням ДПС у Київській області, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, винесено наказ №275 від 05.02.2020 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Візаві ЛТД» за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині сплати податку на нерухоме майно (арк. справи 42).
Результати перевірки оформлено актом №155/10-36-05-01/30970272 від 18.02.2020, згідно якого, встановлено порушення ТОВ «Візаві ЛТД»: підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266, підпункту 266.7.5 пункту 266.7, статті 266 Податкового кодексу України, що призвело до зниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 01.01.2017-31.12.2019 на загальну суму 111629,01 грн; підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України щодо неподання податкової декларації з плати за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2017, 2018, 2019 роки.
На підставі висновків зазначеного акта перевірки, Головним управління ДПС у Київській області винесено податкові повідомлення-рішення, а саме:
№0005470501 від 04.03.2020 форма «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за основним платежем в розмірі 111626,01грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 27907,25грн (арк. справи 8);
№0005480501 від 04.03.2020 форма «ПС», яким позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі 510 грн за неподання податкових декларації за три податкові періоди (арк. справи 7).
Окрім цього, Головним управління ДПС у Київській області 03.07.2020, на підставі того ж акту перевірки винесено також податкове повідомлення-рішення №0011240501 про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за основним платежем в розмірі 24080грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 6020грн (арк. справи 112).
Згідно листа відповідача №21350/10/10-36-05-01 від 03.07.2020, адресованого позивачу, податковий орган повідомив, що ним самостійно встановлено технічну помилку пов`язану із застосуванням неправильного коефіцієнту при нарахуванні ТОВ «Візаві ЛТД» податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, допущену у акті перевірки №155/10-36-05-01/30970272 від 18.02.2020, а саме: при розрахунку вказаного податку за 2017 рік було взято до уваги лише розмір мінімальної заробітної плати, ставку податку та площу нежитлової нерухомості.
Однак, у 2017 році такий податок розраховувався також і з врахуванням спеціального коефіцієнту, встановленого пунктом 3 розділу ІІ Закону Україні «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» №1791-VIII від 20.12.2016, з огляду на що, податковим органом з метою виправлення допущеної помилки, прийнято рішення внести зміни у висновок самого акту перевірки, та винесено додаткове податкове повідомлення-рішення про донарахування сум, яких не враховано при первинному розрахунку податку (а.с. 114-118).
Вважаючи наказ на проведення перевірки, а також винесені за її результатами податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що:
- оскільки позивачем не надано пояснень та їх документального підтвердження щодо запитуваної інформації, у ГУ ДПС у Київській області були правові підстави для призначення позапланової перевірки ТОВ «Візаві ЛТД»;
- рішення Бобрицької сільської ради №784-31-V від 04.02.2015 про затвердження Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у селі Бобриця, а також рішення №90-10-VII від 30.06.2016, №229-20-VII від 22.06.2017, №350-29-VII від 14.06.2018 та №458-39-VII від 21.06.2019, якими надалі встановлювались ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території села Бобриця є нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування з питань оподаткування, який регулює правовідносини щодо справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, із застосуванням ставок, які діяли, зокрема, в податкові періоди з 2017-2019 років;
- у ТОВ «Візаві ЛТД» виник обов`язок із декларування та сплати податкового зобов`язання податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податкові періоди, зокрема, 2017-2019 років;
- однак, позивачем податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2017, 2018, 2019 років не подавались, а також, несплачено до бюджету територіальної громади Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 01.01.2017-31.12.2019, який донараховано податковим органо згідно податкових повідомлень-рішень №0005470501 від 04.03.2020 та №0011240501 від 03.07.2020.
Натомість, позивач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки:
- відповідь на запит податкового органу було надано, підстав для призначення перевірки у контролюючого органу не було; 
- рішення органу місцевого самоврядування не відповідали вимогам Податкового кодексу України щодо рішення про встановлення місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки не містили всіх обов`язкових елементів податку, визначених в пункті 7.1 ст. 7 ПК України, як-то: платників податку, об`єкт оподаткування, базу оподаткування, ставку податку, порядок обчислення податку, строк та порядок сплати податку, строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку;
- за відсутності відповідного правового регулювання покладання на особу будь-яких обов`язків, зокрема декларування та сплати податку, є протиправним.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України).
Статтею 67 Конституції України, визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно зі статтею 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно норм підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Вичерпний перелік обставин, за наявності яких у контролюючого органу виникає право на здійснення документальної позапланової перевірки, закріплено у статті 78 ПК України.
Відповідно до приписів підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
За змістом п.п. 16.1.5 пункту 16.1. статті 16 ПК України, встановлено обов`язок платника податків подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.
Право контролюючого органу отримувати безоплатно від платників податків у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів встановлене підпунктом 20.1.2. пункту 20.1 статті 20 ПК України.
Відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Тож, з наведеного слідує, що контролюючий орган з підстав та у порядку, визначеними у податковому законодавстві, наділений правом надсилати платникам податків письмові запити про надання інформації (пояснень) та документальних підтверджень, а платник податків, отримавши такий запит, зобов`язаний надати запитувану податковим органом інформацію та документи у визначений законом строк у випадку, якщо отриманий запит відповідає законодавчо встановленим вимогам щодо форми та змісту такого.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що підставою для видання наказу на проведення перевірки слугувало ненадання позивачем пояснень та їх документальних підтверджень на запит контролюючого органу №24259/10/10-36-54-05 від 11.07.2019.
Водночас, апелянт наголошує на тому, що відповідь на запит була надана.
Так, запит, направлений відповідачем на адресу позивача містив вказівку на фактичну і правову підстави направлення запиту підпункт 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, а також обставини, визначені пунктом 1 та 3 абзацу третього пункту 73.3 статті 73 ПК України, а саме: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків. Так, зокрема, податковий орган вказав, що із аналізу даних Інформаційної системи «Податковий блок» та наданої Бобрицькою сільською радою інформації встановлено, що ТОВ «Візаві ЛТД», будучи власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв. м., - декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до податкового органу в період з 2010-2019 не подавало, сум вказаного податку до бюджету не сплачувало, що свідчить про недотримання норм пункту 266.1.1 статті 266 Податкового кодексу України.
Запит містив опис інформації, що запитується, відтак, на позивача покладався обов`язок щодо надання інформації, зазначеної в запиті податкового органу.
Дійсно,позивачем було надано відповідь на запит податкового оргвну, проте ТОВ «Візаві ЛТД» у листі від 31.07.2019 №31/07-19/01, не надано пояснень щодо запитуваної інформації та не надано доказів на її підтвердження, а лише підтверджено те, що він є власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Шкільна, будинок №5а на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та зазначено, що рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які офіційно оприлюднені на сайті Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за адресою в мережі інтернет: https://bobrytsya-rada.gov.ua/, не відповідають вимогам Податкового кодексу України щодо рішення про встановлення місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки не містять усіх обов`язкових елементів податку, визначених в пункті 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.
Колегія суддів, з урахуванням аналізу змісту відповіді на запит контролюючого органу, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем все ж таки не було надано пояснень та їх документального підтвердження щодо запитуваної інформації, тому у ГУ ДПС у Київській області були правові підстави для призначення позапланової перевірки ТОВ «Візаві ЛТД». Відповідач як суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуваний наказ від 05.02.2020 №275, діяв відповідно до норм ПК України, без перевищення наданих йому повноважень, а відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.2020 №0005480501, №0005470501 та від 03.07.2020 №0011240501, слід врахувати, що згідно з п. 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997, передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.
Згідно з частиною першої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Відповідно до пунктів 8.1, 8.3 статті 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1, пунктом 10.3 статті 10 ПК України, передбачено, що податок на майно належить до місцевих податків.
Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.
Як передбачено підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України, податок на майно складається зокрема з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Порядок адміністрування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентований статтею 266 розділу XII ПК України.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2, 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
У пункті 266.4 статті 266 ПК України, наведено пільги із сплати податку.
Згідно з підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно з підпунктом 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 ПК України, платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.
Підпунктом 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 ПК України, визначено, що податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Згідно з підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.
Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Згідно з п.п. 12.3.1, 12.3.2, 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Згідно з підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України, у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.
У підпункті 12.3.7 пункту 12.3 статті 12 ПК України, зазначено, що не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.
Згідно з пунктом 12.4 статті 12 ПК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: 12.4.1 встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; 12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; 12.4.3. до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
З матеріалів справи слідує, що Бобрицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області рішенням №784-31-V від 04.02.2015 затвердила Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у селі Бобриця (арк. справи 75-77). У розділі 5 Додатку 1 до вказаного рішення міститься зокрема встановлена органом місцевого самоврядування ставка податку в розрізі об`єктів житлової та нежитлової нерухомості за 1 кв. м.
Із змісту вказаного рішення слідує, що воно набрало чинності з 01.01.2015 та було оприлюднено в засобах масової інформації та на сайті сільської ради.
У подальшому, Бобрицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області щорічно, з дотриманням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997, приймала рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в частині ставок такого місцевого податку.
Так, зокрема, рішенням Бобрицької сільської ради №90-10-VII від 30.06.2016 встановлено на 2017 рік ставки місцевого податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у адміністративних межах юрисдикції Бобрицької сільської ради (а.с. 30).
Зазначене рішення оприлюднено 04.07.2016 на офіційному веб-сайті Бобрицької сільської ради за посиланням https://bobrvtsva-rada.gov.ua/pro-vstanovlennya-na-2017-rik-1 (а.с. 16)
Рішенням Бобрицької сільської ради №229-20-VII від 22.06.2017, встановлено ставки місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб, які підлягають оподаткуванню у плановому бюджетному періоді 2018 року (для фізичних осіб - звітний податковий період 2017 року, для юридичних осіб - звітний податковий період 2018 року) (арк. справи 31).
Зазначене рішення оприлюднено 12.07.2017 на офіційному веб-сайті Бобрицької сільської ради за посиланням https://bobrytsva-rada.gov.ua/pro-vstanovlennya-stavok-podat1 (а.с. 17).
Також, Рішенням Бобрицької сільської ради №350-29-VII від 14.06.2018 встановлено ставки місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб, які підлягають оподаткуванню у плановому бюджетному періоді 2019 року (для фізичних осіб - звітний податковий період 2018 року, для юридичних осіб - звітний податковий період 2019 року) (а.с. 38).
Зазначене рішення оприлюднено 05.07.2018 на офіційному веб-сайті Бобрицької сільської ради за посиланням https://bobrytsva-rada.gov.ua/pro-vstanovlennya-stavok-podat-1166 (арк. справи 18).
Окрім цього, рішенням Бобрицької сільської ради №458-39-VII від 21.06.2019 встановлено ставки місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних та юридичних осіб (в тому числі нерезидентів), які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (в тому числі його часток), що підлягають застосуванню у плановому бюджетному періоді 2020 року (для фізичних осіб - звідний податковий період 2019 року, для юридичних осіб - звітний податковий період 2020 року). Зазначене рішення оприлюднено 26.06.2019 на офіційному веб-сайті Бобрицької сільської ради за посиланням https://bobrytsya-rada.gov.ua/pro-vstanovlennya-staivok-podat-11851 (а.с. 19).
Колегія суддів, з урахуванням наведеного правового регулювання та встановлених фактичних обставин, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що рішення Бобрицької сільської ради №784-31-V від 04.02.2015 про затвердження Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у селі Бобриця, а також рішення №90-10-VII від 30.06.2016, №229-20-VII від 22.06.2017, №350-29-VII від 14.06.2018 та №458-39-VII від 21.06.2019, якими надалі встановлювались ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території села Бобриця, є тими самими нормативно-правовим актами органу місцевого самоврядування з питань оподаткування, який регулює правовідносини щодо справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, із застосуванням ставок, які діяли, зокрема, в податкові періоди з 2017-2019 років. При цьому, як доцільно зауважив суд, доказів оскарження та/або скасування вказаних рішень в податкових періодах 2017-2019 років сторонами не надано, тому такі рішення підлягали застосуванню.
На виконання обов`язку, передбаченого абзацом четвертим підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, Бобрицька сільська рада подала до відповідача інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
З матеріалів справи слідує, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв. м. (прохідна літ. «А» загальною площею 40,2 кв. м., гараж літ. «Б» загальною площею 47,8 кв. м., котельня літ. «В» загальною площею 49,0 кв. м., склад літ. «Г» загальною площею 556,4 кв. м., склад-виробничий цех літ. «Д» загальною площею 674,6 кв. м.), яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Шкільна, будинок №5а на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, правонаступником якої є Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області.
Проведено перевіркою встановлено, а позивачем не спростовано, що вказаний комплекс нежитлової нерухомості є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а відтак, у ТОВ «Візаві ЛТД» виник обов`язок із декларування та сплати вказаного податкового зобов`язання за податкові періоди, зокрема, 2017-2019 років.
Однак, як було судом встановлено, в порушення вимог підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК України, позивачем податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2017, 2018, 2019 років не подавались, а також, в порушення підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266, підпункту 266.7.5 пункту 266.7, статті 266 Податкового кодексу України, ТОВ «Візаві ЛТД» несплачено до бюджету територіальної громади Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 01.01.2017-31.12.2019, який донараховано податковим органо згідно податкових повідомлень-рішень №0005470501 від 04.03.2020 та №0011240501 від 03.07.2020.
Так, зокрема, позивач не заперечує проти того, що на офіційному сайті Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було оприлюднено рішення ради №784-31-V від 04.02.2015 про затвердження Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у селі Бобриця, а також рішення №90-10-VII від 30.06.2016, №229-20-VII від 22.06.2017, №350-29-VII від 14.06.2018 та №458-39-VII від 21.06.2019, якими надалі встановлювались ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території села Бобриця, як і не спростовується і те, що такі рішення є тими нормативно-правовими актами органу місцевого самоврядування з питань оподаткування, який регулює правовідносини щодо справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які діяли, зокрема, в податкові періоди з 2017-2019 років.
Поряд з цим, позивач вказує на те, що такі рішення не відповідають вимогам Податкового кодексу України щодо рішення про встановлення місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки не містять усіх обов`язкових елементів податку, визначених в пункті 7.1 статті 7 ПК України, а саме ставки.
Колегія суддів зауважує, що рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №90-10-VII від 30.06.2016, №229-20-VII від 22.06.2017, №350-29-VII від 14.06.2018 та №458-39-VII від 21.06.2019, якими надалі встановлювались ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території села Бобриця, у своєму тексті місять і перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, і відповідний розмір ставки щодо такого об`єкта.
Колегія суддів констатує, що ТОВ «Візаві ЛТД» було допущено порушення підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266, підпункту 266.7.5 пункту 266.7, статті 266 Податкового кодексу України, що призвело до зниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 01.01.2017-31.12.2019; підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України щодо неподання податкової декларації з плати за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2017, 2018, 2019 роки, з огляду на що, податковий орган мав підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про донарахування грошових зобов`язань, на противагу чому, позивач не виконав свого податкового обов`язку зі сплати податків, посилаючись при цьому, на процедурні порушення, які не знайшли свого підтвердження та не скасовують обов`язку сплатити податкові зобов`язання. 
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Слід враховувати виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість. Метод "оцінки справедливості процесу в цілому" не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу та прийнятих по суті рішень, що є предметом оскарження.
Відповідачем доведено, а позивачем не спростовано правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень та про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Візаві ЛТД" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді В.В. Кузьменко 

Я.М. Василенко