П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/36238/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Караван Р.В. Дата і місце ухвалення: 30.10.2026р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просила суд:
зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції за період з 03.05.2024р. по 29.05.2025р.;
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 в день звільнення грошової компенсації за невикористані 20 днів (за 2022, 2023, 2024 рік) щорічної основної відпустки (з загальної кількості 63 днів відпустки за 2022, 2023, 2024 рік);
стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби поліції за період з 03.05.2024р. по 29.05.2025р. з урахуванням грошової компенсації у розмірі податку на доходи фізичних осіб, утримуючих з даної суми грошового забезпечення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що наказом ГУНП в Одеській області від 02.05.2024р. №1128 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з поліції. Вказаний наказ реалізовано наказом ГУНП від 03.05.2024р. №657. Однак, відповідач не здійснив повного та остаточного розрахунку з позивачем при звільненні. Судовим рішенням по справі №420/14587/24 встановлено, що ГУНП в Одеській області не нарахувало та не виплатило на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 63 дні щорічної основної відпустки за 2022-2024р.р. та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошову компенсацію за невикористані 20 днів (за 2022, 2023, 2024 рік) щорічної основної відпустки (з загальної кількості 63 днів відпустки за 2022, 2023, 2024 рік). При цьому, суд дійшов висновку про передчасність вимог ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати за 20 днів відпустки, оскільки на час розгляду справи відсутня дата фактичного розрахунку за невикористані 20 днів відпустки. Позивач стверджувала, що 29.05.2025р. відповідачем виплачено на її користь грошову компенсацію за невикористанні дні відпустки, у зв`язку з чим вона набула право на середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби поліції за період з 03.05.2024р. по 29.05.2025р.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 в день звільнення грошової компенсації за невикористані 20 днів (за 2022, 2023, 2024 рік) щорічної основної відпустки (з загальної кількості 63 днів відпустки за 2022, 2023, 2024 рік) та стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби поліції за період з 03.05.2024р. по 30.05.2024р. з урахуванням грошової компенсації у розмірі податку на доходи фізичних осіб, утримуючих з даної суми грошового забезпечення.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу від 30.10.2025р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги частково вирішено в рамках розгляду судової справи №420/14587/24. Судом не враховано, що судовим рішенням по справі №420/14587/24 встановлено право ОСОБА_1 на виплату грошової компенсації за невикористані 20 днів (за 2022, 2023, 2024 рік) щорічної основної відпустки (із загальної кількості 63 днів відпустки за 2022, 2023, 2024 рік). Поряд з цим, у названій справі суд зазначив про передчасність вимог ОСОБА_1 щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, оскільки відсутня дата фактичного розрахунку з позивачкою щодо грошової компенсації за невикористані 20 днів (за 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік) щорічної основної відпустки (яка станом на момент розгляду справи не виплачена відповідачем), так як на виконання даного рішення суду розрахунок з позивачем ще не проведено. Таким чином, питання щодо виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошової компенсації за невикористані 20 днів судовим рішенням по справі №420/14587/24 не вирішувалося. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що фактичний розрахунок за 20 днів відпустки відбувся 29.05.2025р., тобто після ухвалення судового рішення по справі №420/14587/24, і саме з вказаної дати ОСОБА_2 набула права на звернення до суду з позовом щодо нарахування та виплати на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.05.2024р. по 29.05.2025р. За наведених обставин апелянт стверджує, що у суду були відсутні правові підстави, передбачені пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України, для відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 в день звільнення грошової компенсації за невикористані 20 днів (за 2022, 2023, 2024 рік) щорічної основної відпустки (з загальної кількості 63 днів відпустки за 2022, 2023, 2024 рік) та стягнення з Головного управління на користь ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби поліції за період з 03.05.2024р. по 30.05.2024р. з урахуванням грошової компенсації у розмірі податку на доходи фізичних осіб, утримуючих з даної суми грошового забезпечення, суд першої інстанції виходив з того, що аналогічні за своїм змістом позовні вимоги заявлено позивачем та вирішено в межах іншої адміністративної справи №420/14587/24, судове рішення по якій набрало законної сили.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Водночас, не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були аргументовані ним інакше. Крім того, посилання на наявність доказів, відмінних від тих, які були подані при первинному зверненні, не свідчать про зміну підстав звернення до суду з позовом.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що кожна особа наділена правом на звернення до суду, якщо вважає, що суб`єкт владних повноважень своїми рішеннями, діями або бездіяльністю допустив порушення своїх прав. При цьому, таке право не є абсолютним. Так, у випадку встановлення судом наявності у провадженні цього або іншого суду справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суддя має правові підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Колегія суддів встановила, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №420/14587/24 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області, у якій позивач просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати на її користь в день звільнення заробітку (заробітної плати) та грошової компенсації за невикористані 63 дні (за 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік) щорічної основної відпустки;
- зобов`язати ГУНП в Одеській області виплатити ОСОБА_1 нараховану та невиплачену в день звільнення суму заробітку (заробітної плати) та грошової компенсації за невикористані 63 дні (за 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік) щорічної основної відпустки;
- зобов`язати відповідача виплатити позивачу суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітку (заробітної плати) та грошової компенсації за невикористані 63 дні (за 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік) щорічної основної відпустки з дня затримки (день звільнення - 03.05.2024) по день ухвалення судом рішення про виплату або по день фактичного здійснення усіх розрахунків відповідача з позивачем (якщо відповідач виконає розрахунок до дня ухвалення судом рішення).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2024р. у справі №420/14587/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 в день звільнення грошової компенсації за невикористані 63 дні (за 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік) щорічної основної відпустки.
Зобов`язано ГУНП в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 20 днів (за 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік) щорічної основної відпустки.
Стягнуто з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції за період з 03.05.2024р. по 30.05.2024р. у розмірі 15 208,76 грн. з урахуванням грошової компенсації у розмірі податку на доходи фізичних осіб, утриманого з даної суми грошового забезпечення.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З вказаного слідує, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Одеській області щодо невиплати в день звільнення грошової компенсації за невикористані 20 днів (за 2022, 2023, 2024 рік) щорічної основної відпустки (з загальної кількості 63 днів відпустки за 2022, 2023, 2024 рік), заявлена позивачем при зверненні з даним позовом до суду, вирішена в рамках розгляду судової справи №420/14587/24, а тому суд першої інстанції ухвалою від 30.10.2025р. правомірно відмовив у відкритті провадження у справі в цій частині вимог.
Поряд з цим, колегія суддів не може погодитися з судом першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з ГУНП в Одеській області на її користь середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби поліції за період з 03.05.2024р. по 30.05.2024р. з урахуванням грошової компенсації у розмірі податку на доходи фізичних осіб, утримуючих з даної суми грошового забезпечення, виходячи з наступного.
Судовим рішенням по справі №420/14587/24 встановлено, що 30 травня 2024 року ГУНП в Одеській області провело розрахунок з ОСОБА_1 частково, зокрема, виплатило на її користь грошову компенсацію за 43 дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки, тоді як відповідно до наказу ГУНП в Одеській області №657 о/с від 03.05.2024р., відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за 63 дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 в день звільнення грошової компенсації за невикористані 63 дні (за 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік) щорічної основної відпустки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці грошову компенсацію за невикористані 20 днів (за 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік) щорічної основної відпустки.
З огляду на зазначене, суд визнав необхідним стягнути з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції за період з 03.05.2024р. (дата звільнені) по 30.05.2024р. (виплата грошової компенсації за 43 днів невикористаної відпустки) у розмірі 15 208,76 грн. з урахуванням грошової компенсації у розмірі податку на доходи фізичних осіб, утриманого з даної суми грошового забезпечення.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУНП в Одеській області виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані 20 днів щорічної основної відпустки (яка станом на момент розгляду справи не виплачена відповідачем) з дня затримки (день звільнення - 03.05.2024р.) по день ухвалення судом рішення про виплату або по день фактичного здійснення усіх розрахунків відповідача з позивачем, то суд дійшов висновку про передчасність заявлених вимог, оскільки відсутня дата фактичного розрахунку з позивачкою щодо грошової компенсації за невикористані 20 днів (за 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік) щорічної основної відпустки.
При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 зазначала, що грошову компенсацію за 20 днів невикористаної відпустки ГУНП в Одеській області виплатило на її користь 29.05.2025р., у зв`язку з чим вона набула право на виплату середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби поліції за період з 03.05.2024р. по 29.05.2025р.
З вказаного беззаперечно слідує, що відповідна вимога не вирішувалася та не могла бути вирішена при розгляді судової справи №420/14587/24, так як право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за 20 днів невикористаної відпустки ОСОБА_1 набула тільки 29.05.2025р. – з дати проведення розрахунку при звільненні із затримкою. 
За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі в частині вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби поліції за період з 03.05.2024р. по 30.05.2024р. з урахуванням грошової компенсації у розмірі податку на доходи фізичних осіб, утримуючих з даної суми грошового забезпечення, є помилковим.
Не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, у відповідності до п.1 ч.1 ст.317 КАС України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
Згідно вимог ст.320 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року скасувати щодо відмови у відкритті провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби поліції за період з 03.05.2024р. по 30.05.2024р. з урахуванням грошової компенсації у розмірі податку на доходи фізичних осіб, утримуючих з даної суми грошового забезпечення.
Справу у відповідній частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та, на підставі ч.2 ст.328 КАС України, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.
Повний текст судового рішення виготовлений 25 березня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова
Судді: А.І. Бітов
О.В. Лук`янчук