Ширяївський районний суд Одеської області

26.03.2026  	Справа №: 518/33/22 Провадження № 1-кп/518/12/2026	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року 
Ширяївський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого  ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого  ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ширяєве кримінальне провадження № 1202116226000261 від 08.06.2021 року за обвинуваченням  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Христинівка, Черкаської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2021 року приблизно о 05:49 годині, у світлу пору доби, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючив установленому законодавством порядку права керуванням вантажними транспортними засобами, у тому числі у виді вантажного автомобіля марки «DAF CF 85.410» реєстраційний номер НОМЕР_1 зі спеціалізованим причепом марки «KOGEL AN24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у технічно справному стані, що дозволяв водію змінювати напрямок та характер руху залежно від ситуації, що складається на дорозі, здійснював на ньому рух по асфальтобетонному, сухому дорожньому покриттю автодороги сполученням «Київ-Одеса», де організований двосторонній рух, розділений штучною спорудою, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, і проїзна частина має по дві смуги руху в кожному напрямку, з боку м. Одеса у напрямку м. Київ, по ділянці автодороги яка відноситься до Березівського (Ширяївського) району Одеської області, у межах населеного пункту - с. Старі Маяки.
Проїжджаючи у вказаний час ділянку автодороги, яка розташована в районі 364 кілометра + 700 метрів, водій ОСОБА_7 , проявляючи злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення, продовжуючи свій рух вирішив здійснити розворот ліворуч на автомобільній дорозі у встановленому для цього місці, не обравши такий швидкісний режим та прийоми керування, що дозволили би йому при впливі на органи керування транспортного засобу, мати постійну можливість контролювати напрямок і траєкторію руху автомобіля в межах обраної смуги руху, не оцінив сформовану дорожню обстановку та не вживши заходів, щодо зменшення швидкості руху аж до повної зупинки керованого транспортного засобу, почав здійснювати розворот, при цьому здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, яка веде до м. Одеси, чим створив небезпечну дорожню обстановку, в результаті чого допустив зіткнення керованого ним автопоїзда з автомобілем марки «Chrysler-300М», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 , що рухався по смузі руху в напрямку м. Одеси та який не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Після чого ОСОБА_4 оцінивши ситуацію, що склалася та знаючи, що в автомобілі є потерпілий, який унаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження та потребує медичної допомоги, розуміючи всю протиправність своїх дій та те, що залишає людину в небезпеці з місця події зник.
У результаті вказаної дорожньо - транспортної пригоди водій автомобіля марки «Chrysler-300М», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритий перелом склепіння черепа з переходом на основу черепа, субарахноїдальний крововилив в праву половину головного мозку, забита рана тім`яної області справа. Дані тілесні ушкодження згідно до п.2.1.2, п.2.1.3 «б», п.2.1.3 «в» «правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Отримані ОСОБА_6 , тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
Вказані транспортні засоби отримали ряд механічних пошкоджень.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася, у зв`язку з порушенням водієм автомобіля марки «DAF CF 85.410» реєстраційний номер НОМЕР_1 зі спеціалізованим причепом марки «KOGEL AN24» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 , "Правил дорожнього руху" від 10.10.2001 року, які діють в Україні, а саме:
п.10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
п. 10.4: «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.
Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.
Порушення водієм ОСОБА_4 , вказаних Правил дорожнього руху України та наслідки, що наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку.
Крім цього, 08.06.2021 року приблизно о 05:49 години, у світлу пору доби, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи в установленому законодавством порядку права керуванням вантажними транспортними засобами, у тому числі у виді вантажного автомобіля марки «DAF CF 85.410» реєстраційний номер НОМЕР_1 зі спеціалізованим причепом марки «KOGEL AN24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у технічно справному стані, що дозволяв водію змінювати напрямок та характер руху залежно від ситуації, що складається на дорозі, здійснював на ньому рух по асфальтобетонному, сухому дорожньому покриттю автодороги сполученням «Київ-Одеса», де організований двосторонній рух, розділений штучною спорудою, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, і проїзна частина має по дві смуги руху в кожному напрямку, з боку м. Одеса у напрямку м. Київ, по ділянці автодороги яка відноситься до Березівського (Ширяївського) району Одеської області, у межах населеного пункту - с. Старі Маяки.
Проїжджаючи у вказаний час ділянку автодороги, яка розташована в районі 364 кілометра + 700 метрів, водій ОСОБА_7 , проявляючи злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно- небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення, продовжуючи свій рух вирішив здійснити розворот ліворуч на автомобільній дорозі у встановленому для цього місці, не обравши такий швидкісний режим та прийоми керування, що дозволили би йому при впливі на органи керування транспортного засобу, мати постійну можливість контролювати напрямок і траєкторію руху автомобіля в межах обраної смуги руху, не оцінив сформовану дорожню обстановку та не вживши заходів, щодо зменшення швидкості руху аж до повної зупинки керованого транспортного засобу, почав здійснювати розворот, при цьому здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, яка веде до м. Одеси, чим створив небезпечну дорожню обстановку, в результаті чого допустив зіткнення керованого ним автопоїзда з автомобілем марки «Chrysler - 300М», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 , що рухався по смузі руху в напрямку м. Одеси та який не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Після чого ОСОБА_4 оцінивши ситуацію, що склалася та знаючи, що в автомобілі є потерпілий, який унаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження та потребує медичної допомоги, розуміючи всю протиправність своїх дій та те, що залишає людину в небезпеці з місця події зник.
У результаті вказаної дорожньо - транспортної пригоди водій автомобіля марки «Chrysler-300М», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритий перелом склепіння черепа з переходом на основу черепа, субарахноїдальний крововилив в праву половину головного мозку, забита рана тім`яної області справа. Дані тілесні ушкодження згідно до п.2.1.2, п.2.1.3 «б», п.2.1.3 «в» «правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Отримані ОСОБА_6 , тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
Вказані транспортні засоби отримали ряд механічних пошкоджень.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася, у зв`язку з порушенням водієм автомобіля марки «DAF CF 85.410» реєстраційний номер НОМЕР_1 зі спеціалізованим причепом марки «KOGEL AN24» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 , "Правил дорожнього руху" від 10.10.2001 року, які діють в Україні, а саме п.10.1 та п.10.4.
Після даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 , в порушення вимог пункту 2.10. «а», «б», «в», «г», «д» Правил дорожнього руху, які зобов`язують водія:п. 2.10. «Уразі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов ’язаний :а)негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;б)увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;в)не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;г)вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;д)повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників поліції»;на місці пригоди не залишився, заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому не вжив, до медичного закладу та органу поліції про дорожньо-транспортну пригоду не повідомив та зник з місця пригоди, тим самим залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_6 , який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок іншого безпорадного стану, хоча мав змогу надати йому допомогу, при цьому сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та за ч. 1 ст.135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що, дійсно, у вказані час, місце та спосіб вчинив, зазначені в обвинувальному акті кримінальні правопорушення, просив суд суворо його не карати, щодо цивільного позову зазначив, що такий визнає частково.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а наслідки позбавлення права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку їм зрозумілі, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та дають змогу вирішити долю речових доказів та судових витрат, а також матеріали цивільного позову.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Така ж позиція викладена і у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2024 року (Справа № 444/870/22, провадження № 51- 2989 кмо 23).
Суд, дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та за ч. 1 ст.135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.
При ухваленні вироку відносно ОСОБА_10 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом не встановлені. 
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлені. 
Згідно висновку досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , орган пробації на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства.
Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, які визначають загальні засади та правила призначення покарання.
Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. 
Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Таким чином, суд враховує, особу обвинуваченого  ОСОБА_4 , його відношення до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, беручи до уваги думки прокурора та потерпілого, які просили застосувати стосовно обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі, суд дійшов висновку, про необхідність призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.
Підстави для звільнення  ОСОБА_4  від відбування основного покарання з випробуванням, відповідно до статті 75 КК України, відсутні.
З огляду на відсутність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд дійшов висновку, що призначення покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції частини 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України та не призначення покарання з випробуванням, відповідно до статті 75 КК України, буде співмірним протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і таким, що не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі на строк три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки та покарання за ч. 1 ст. 135 КК України у вигляді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень суд визначає ОСОБА_4 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк три роки, із застосуванням обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки, яке вважає таким, що відповідає особі цього обвинуваченого та тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.
ОСОБА_6 поданий цивільний позов до ОСОБА_4 відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, згідно якого позивач просить суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди, у розмірі 153 469 гривень 15 копійок; суму моральної шкоди, у розмірі 500 000гривень 00 копійок.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. 
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної або моральної шкоди, має право пред`явити до обвинуваченого цивільний позов. Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ст. 129 КПК України).
Згідно положень ч. 5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд вважає, що в судовому засіданні цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 153 469 гривень 15 копійок знайшов своє підтвердження матеріалами справи.
Зважаючи на доведеність винуватості  ОСОБА_4  у вчиненні кримінальних правопорушень, визнання останнім цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню.
При вирішенні питання щодо цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілому  ОСОБА_6 протиправними діями  ОСОБА_4 , суд бере до уваги ступінь та глибину душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із цими діями, а також негативні зміни в його житті, які сталися у зв`язку із цим. 
З урахуванням цього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілому заподіяно моральну шкоду на суму 100 000,00 грн, яка повинна бути стягнута з обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст. 124 ч. 2 КПК України, суд вважає стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 10 296,60 гривень.
Під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого не надходило, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного, до набрання вироком суду законної сили будь-який запобіжний захід не обирати.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішити, згідно положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 381-382, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання в порядку виконання даного вироку.
Запобіжний захід  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1  до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов  ОСОБА_6  - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 суму спричиненої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, у розмірі 153 469 (сто п`ятдесят три тисячі чотириста шістдесят дев`ять) гривень 15 копійок; суму спричиненої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти вимог цивільного позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1  на користь держави 10 296 гривень 60 копійокв рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 10.06.2021 року на тимчасово вилучене майно - автомобіль марки «Chrysler - 300М», чорного кольору, д/н НОМЕР_3 , 1998 року випуску, який згідно до свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_6 належить ОСОБА_11 , мешканці АДРЕСА_3 та повернути його власнику.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_12