Справа № 420/3291/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 09 лютого 2026 року надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 64492/15-32- 07-09-03 від 28.11.2025 року;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 64494/15-32- 07-09-03 від 28.11.2025 року;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ 44069166) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» (код ЄДРПОУ 45491839) судові витрати зі сплати судового збору. 
Позиція позивача обґрунтовується наступним 
Позивач зазначає, що на підставі акту № 57253/15-32-07-09-03 від 27.10.2025 р. документальної позапланової перевірки ТОВ «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» (Позивач), податковий номер 45491839, щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах (далі - акт перевірки) Головним управлінням ДПС в Одеській області (Відповідач) були прийняті податкові повідомлення - рішення № 64492/15-32-07-09-03 від 28.11.2025 року, № 64494/15-32-07-09-03 від 28.11.2025 року. Актом перевірки було встановлено порушення Позивачем вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з питань декларування за серпень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, а саме: 1. п. 189.1 ст. 189, абз. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), в результаті чого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість за серпень 2025 року, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 342 336 гривень. 2. абз. «г» п. 198.5 ст. 198 , п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), не складено та не зареєстровано в ЄРНП податкові накладні за основною ставкою на суму операцій (без ПДВ) 1617310,07 грн., за ставкою 14% (без ПДВ) 134 824,6 грн. Не погодившись з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки, Позивач звернувся до Головного управління ДПС в Одеській області з запереченнями до акту перевірки вих. № 07/11-1 від 07.11.2025 р. (вхідний номер Головного управління ДПС в Одеській області №109150/6 від 07.11.2025 р.) За результатами розгляду вказаних заперечень, Відповідачем було частково задоволено заперечення ТОВ «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» до акту перевірки, а саме; пункт 1 висновків акту залишено без змін; пункт 2 висновків акту викладено у новій редакції: «п. 2 абз. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), не складено та не зареєстровано в ЄРНП податкові накладні за основною ставкою на суму операцій (без ПДВ) 33596,79 грн., у т.ч. за серпень 2025 на суму операцій без (ПДВ) 33596,76 гривень. На підставі вказаних висновків перевірки відповідачем були винесені податкові повідомлення – рішення № 64492/15-32-07-09-03 від 28.11.2025 року, № 64494/15-32- 07-09-03 від 28.11.2025 року.
Позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки висновки контролюючого органу ґрунтуються на неповному дослідженні обставин справи та неправильній оцінці наданих документів.
На обґрунтування позову позивач вказує, що придбання, рух та використання насіння, мінеральних добрив і засобів захисту рослин підтверджується належними первинними документами (договорами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, актами списання, бухгалтерськими регістрами тощо), які були надані під час перевірки та адміністративного оскарження.
Позивач наполягає, що відповідні товарно-матеріальні цінності фактично використані у господарській діяльності — для вирощування сільськогосподарських культур на орендованих земельних ділянках, що також підтверджується статистичною звітністю щодо посіву та збору врожаю, наявністю техніки та ресурсів.
На думку позивача, зауваження податкового органу щодо недоліків оформлення актів списання є формальними, оскільки: застосування уніфікованих форм документів має рекомендаційний характер; підприємством затверджено власні форми первинних документів; подані документи містять усі обов`язкові реквізити та дозволяють ідентифікувати господарські операції; неістотні недоліки документів не можуть бути підставою для невизнання господарських операцій. 
Також позивач зазначає, що контролюючим органом безпідставно не враховано додатки до актів списання, які містять детальну інформацію про використання насіння, добрив та засобів захисту рослин, а також документи, надані під час розгляду заперечень. Крім того, позивач вважає, що висновки податкового органу про використання товарів поза межами господарської діяльності є припущеннями та виходять за межі компетенції контролюючого органу.
Відтак позивач стверджує, що господарські операції є реальними, підтвердженими належними документами та спрямованими на здійснення господарської діяльності, у зв`язку з чим у нього наявне право на формування податкового кредиту, а спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню. 
Позиція відповідача обґрунтовується наступним
Головне управління ДПС в Одеській області проти задоволення позову заперечує та зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно на підставі результатів документальної позапланової виїзної перевірки позивача.
За результатами перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, зокрема у зв`язку з відсутністю належних первинних документів, які підтверджують використання насіння, добрив та засобів захисту рослин у господарській діяльності.
Відповідач зазначає, що надані позивачем акти списання складені з порушенням вимог законодавства та не містять необхідних реквізитів, що унеможливлює ідентифікацію господарських операцій, їх обсягу, місця та умов здійснення. Крім того, позивачем не надано інших первинних документів (планів посіву, карт полів, лімітно-забірних карток тощо), які б підтверджували фактичне використання відповідних матеріалів у господарській діяльності.
За таких обставин відповідач вважає, що позивач безпідставно сформував податковий кредит та завищив від`ємне значення з ПДВ, а також не виконав обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань та реєстрації податкових накладних у випадках, передбачених Податковим кодексом України.
Відтак, на думку відповідача, висновки перевірки є обґрунтованими, а спірні податкові повідомлення-рішення – правомірними та такими, що не підлягають скасуванню. 
Процесуальні дії та клопотання учасників справи 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено перше судове засідання на 26 лютого 2026 року об 10 год. 00 хв. у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, у залі судових засідань №30.
25 лютого 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 25 лютого 2026 року виправлено описку у першому абзаці вступної частини ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року у справі №420/3291/26, виклавши позовні вимоги в такій редакції: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 64492/15-32-07-09-03 від 28.11.2025 року; 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 64494/15-32-07-09-03 від 28.11.2025 року;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ 44069166) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» (код ЄДРПОУ 45491839) судові витрати зі сплати судового збору.
04 березня 2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.
11 березня 2026 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів, відповідно до якого позивачем надано до матеріалів справи № 420/3291/26 докази придбання позивачем добрив, насіння, засобів захисту рослин, докази їх використання в господарській діяльності підприємства з метою вирощування сільськогосподарської продукції, а також докази продажу вирощеної підприємством готової сільськогосподарської продукції, які долучені судом до матеріалів справи.
11 березня 2026 року від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, відповідно до якого Головне управління ДПС в Одеській області надало опис порушень по акту перевірки, стосовно позивача – ТОВ «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» (РНОКПП 45491839) прийнятих податкових повідомлень – рішень на підставі акту перевірки, які долучені судом до матеріалів справи.
13 березня 2026 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, відповідно до якого позивачем надано копію модельного статуту, копію протоколу від 16.04.24 р. №1 Зборів засновників ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ССМ ІНТЕРНЕШНЛ”, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 12.03.2026 року, які долучені судом до матеріалів справи.
30 березня 2026 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, відповідно до якого позивачем надано додаткові докази, які залучені судом до матеріалів справи.
У судове засідання по справі 420/3291/26 призначене на 06 квітня 2026 року 10:00 oсоби, які беруть участь у справі не з`явились. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Враховуючи клопотання обох сторін про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч. 3 ст. 194 та ч. 9 ст. 205 КАС України, подальший розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження. 
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.
Обставини справи встановлені судом
Товариство з обмеженою відповідальністю «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16.04.2024 року за юридичною/податковою адресою: Україна, 67586, Одеська область, Одеський район, село Любопіль, вулиця Шкільна, будинок 105. 
Позивач є виробником сільськогосподарської продукції, що здійснює господарську діяльність у сфері рослинництва, спеціалізуючись на вирощуванні сільськогосподарських культур. 
Видами діяльності позивача за КВЕД є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами, для тварин, 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві, 01.63 післяурожайна діяльність. 
01.07.2024 року ТОВ «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» зареєстровано платником податку на додану вартість, ІПН 454918315029.
Судом встановлено, що відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п.п. 69.351 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), на підставі наказу Головного управління в Одеській області від 10.10.2025 року № 10585-п та направлень, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області від 13.10.2025 року № 20158/15-32-07-09-18, № 20159/15-32-07-09-18 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ», код за ЄДРПОУ 45491839, щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах. 
Перевірка проводилась у період з 14.10.2025 року по 20.10.2025 року. 
За результатами перевірки складено Акт від 27.10.2025 року № 57253/15-32-07-09-03, який вручено ТОВ «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» 27 жовтня 2025 року. 
Відповідно до висновків Акту від 27.10.2025 року № 57253/15-32-07-09-03 встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з питань декларування за серпень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, а саме: 
- п. 189.1 ст. 189, абз. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), в результаті чого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість за серпень 2025 року, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 342 336 гривень;
- абз. «г» п. 198.5 ст. 198 , п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), не складено та не зареєстровано в ЄРНП податкові накладні за основною ставкою на суму операцій (без ПДВ) 1617310,07 грн., за ставкою 14% (без ПДВ) 134 824,6 грн. 
Не погодившись з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки, позивач звернувся до Головного управління ДПС в Одеській області з запереченнями до акту перевірки вих. № 07/11-1 від 07.11.2025 р. (вхідний номер Головного управління ДПС в Одеській області №109150/6 від 07.11.2025 р.).
За результатами розгляду вказаних заперечень, відповідачем було частково задоволено заперечення ТОВ «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» до акту перевірки, а саме: пункт 1 висновків акту залишено без змін; пункт 2 висновків акту викладено у новій редакції: «п. 2 абз. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), не складено та не зареєстровано в ЄРНП податкові накладні за основною ставкою на суму операцій (без ПДВ) 33596,79 грн., у т.ч. за серпень 2025 на суму операцій без (ПДВ) 33596,76 гривень. 
На підставі вказаних висновків Головним управлінням ДПС в Одеській області згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, на підставі акту перевірки від 27.10.2025 року № 57253/15-32-07-09-03 винесені податкові повідомлення-рішення від 28.11.2025 року: 
- № 64492/15-32-07-09-03 форми «В4», яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість за серпень 2025 року на 342 336 грн; 
- № 64494/15-32-07-09-03 форми «ПН», яким застосовано штрафну санкцію в сумі 3400 грн. 
Позивач не погодившись з вказаними податковими повідомленнями – рішеннями відповідача звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою вих. № 09/12-1 від 09.12.2025 р. (вхідний № 6780/С/6 від 12.12.25 р.) 02.02.2026 р. 
За результатами розгляду скарги позивача Державна податкова служба України прийняла рішення № 2578/6/99-00-06-01-03-06 про залишення без змін податкових повідомлень – рішень № 64492/15-32-07-09-03 від 28.11.2025 року, № 64494/15-32-07-09-03 від 28.11.2025 року, а скаргу позивача без задоволення.
Вважаючи протиправними вищезазначені податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області, позивач звернулася до суду з даним позовом. 
Джерела права та висновки суду 
Згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тобто, судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до положень п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до положень п. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 ПК України, 75.1.2. документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно п. п. 44.1, 44.2 ст. 44 ПКУ, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. 
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з п.180.1 ст.180 ПК України, платником податку на додану вартість є: 1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку;
Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПКУ, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПКУ, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.
Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.
В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
Як вбачається із висновків Акту перевірки від 27.10.2025 року № 57253/15-32-07-09-03 відповідачем було встановлено порушення п. 189.1 ст. 189, абз. «г» п. 198.5 ст. 198, а саме: завищення від`ємного значення ПДВ за серпень 2025 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду на 342 336 грн. за рахунок наступного порушення, що вплинуло на цей показник: «ТОВ «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» занижено податкові зобов`язання за операціями, що не є господарською діяльністю у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів використання насіння добрив та засобів захисту рослин у господарській діяльності, що призвело до завищення від`ємного значення ПДВ за серпень 2025 року на 342 336 грн». 
В акті перевірки податковий орган дійшов до висновку щодо заниження податкових зобов`язань на суму ПДВ 335617 грн., в т.ч. по періодах: березень 2025 р. в сумі 291766 грн. квітень 2025 р. в сумі 25646 грн. травень 2025 р. в сумі 3018 грн. червень 2025 р. в сумі 15187 грн., що призвело до завищення ряд. 16 «Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного податкового періоду» за відповідні періоди в сумі ПДВ 335617 грн., та як наслідок до завищення ряд. 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за серпень в сумі 335617 грн. 
Вказаний висновок відповідачем було зроблено у зв`язку з тим, що акти списання добрива та захисту засобів рослин (далі ЗЗР) на загальну суму 1348717,67 грн. та насіння на загальну суму 369820,21 грн., а саме: № 6 від 31.03.25 р., № 7 від 31.03.25 р., № 8 від 31.03.25 р., № 9 від 31.03.25 р., № 10 від 31.03.25 р., № 11 від 31.03.25 р., № 12 від 31.03.25 р., № 13 від 03.04.25 р., № 14 від 22.04.25 р., № 15 від 30.04.25 р., № 16 від 30.04.25 р., № 17 від 30.04.25 р., № 21 від 31.05.25 р., № 29 від 30.06.25 р., № 31 від 30.06.25 р., № 32 від 30.04.25 р., № 33 від 30.06.25 р., № 34 від 30.06.25 р., на думку відповідача, складено з порушенням Методичних рекомендацій щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах, затверджених наказом Мінагрополітики України від 21.12.2007 року № 929, а саме: акти складено не за встановленою формою, що не дає змоги ідентифікувати умови здійснення господарських операцій. Як було зазначено податковим органом в акті перевірки, в актах списання не зазначено способи висіву насіння, способи й строки внесення (за видами) добрив та засобів захисту рослин, не зазначено на яких землях та під урожай якого року внесено добрива та засоби захисту рослин; не вказано номера полів, на яких проведено висів насіння, вносились добрива та засоби захисту рослин, кількість внесених добрив та засобів захисту рослин в переводі на діючу речовину; витрати насіння за нормою і фактичні витрати на 1 гектар та на всю площу, в окремих актах не зазначено площу полів на якій внесено добрива та засоби захисту рослин. 
Крім того, в акті перевірки податковим органом було зазначено, що до перевірки платником податків не було надано схему розміщення полів по культурах, плану сівби насіння та внесення добрив, карти полів за видами та площами засіяних культур, лімітно-забірні картки на отримання добрив та засобів захисту рослин матеріально-відповідальними особами та будь-яких інших первинних документів, на підставі яких складено вищезазначені акти списання товарів, які б в повному обсязі відображали зміст господарських операцій для підтвердження списання насіння, добрив та ЗЗР. 
Також відповідно до висновків Акту перевірки від 27.10.2025 року № 57253/15-32-07-09-03 Головним управлінням ДПС в Одеській області було встановлено, що ТОВ «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» в порушення абз. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), не зареєстровано податкові накладні за серпень 2025 р. виходячи з вартості списаних товарів (засобів захисту рослин), які використовуються в операціях, що не є господарською діяльністю.
Як зазначено в акті перевірки, в серпні 2025 року ТОВ «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» з бухгалтерського рахунку 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення» списало на бухгалтерський рахунок 231 «Основне виробництво» засоби захисту рослин на суму 33596,79, а саме: Гербіцид Геліантекс (1 л) в кількості 2 л. на суму 28583,34 грн. та АЦ «Люкс Ліквід», КС/5л в кількості 15 л на суму 5013,45 грн. Списання вказаних засобів захисту рослин оформлено актом № 44 від 31 серпня 2025 р., підстава списання - сафлор. 
Як вбачається з акту перевірки, відповідач вважає, що акт списання № 44 від 31 серпня 2025 р. складено не за встановленою формою, що на думку перевіряючих не дає змоги ідентифікувати умови здійснення господарської операції зі списання Гербіциду Геліантекс (1 л) в кількості 2 л. на суму 28583,34 грн. та АЦ «Люкс Ліквід», КС/5л в кількості 15 л на суму 5013,45 грн. 
Як зазначено відповідачем в акті перевірки, даний акт списання складено з порушенням Методичних рекомендацій щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах, затверджених наказом Мінагрополітики України від 21.12.2007 року №929, а саме: в акті не зазначено способи і строки внесення (за видами) засобів захисту рослин, на яких землях та під урожай якого року внесено засоби захисту рослин, не вказано номер поля, на якому вносились засоби захисту рослин, на яку площу (га) внесено, кількість внесених засобів захисту рослин в переводі на діючу речовину. 
Також податковим органом було зазначено, що у зв`язку з відсутністю у платника податків лімітно – забірних карток, на підставі яких було складено вказаний акт списання, такі операції, на думку податкового органу, не можуть були віднесені до операцій пов`язаних з господарською діяльністю ТОВ «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ». 
Відповідачем було зазначено, що відсутність підтверджуючих документів, використання засобів захисту рослин у господарській діяльності та їх списання свідчить про заниження позивачем податкових зобов`язань по ПДВ в порушення вимог п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами). 
Як було вказано відповідачем, такі операції повинні бути відображені у рядку 4.1. «Нараховано податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України за операціями, що оподатковуються за основною ставкою». На підставі п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України за вказаними операціями платник податків повинен був зареєструвати податкові накладні. 
На підставі викладеного вище, податковий орган дійшов до висновку про вчинення позивачем порушення абз. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), а саме: не зареєструвало податкові накладні за основною ставкою виходячи з вартості списаних товарів (засобів захисту рослин), які використовуються в операціях, що не є господарською діяльністю на загальну суму (без ПДВ) 33596,79 грн., що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 6719 грн. за серпень 2025 р. (рядок 4.1. (колонка Б) Декларації), що призвело до завищення показника рядка 19 Декларації на суму 6719 грн.
Як встановлено судом, позивач є виробником сільськогосподарської продукції, що здійснює господарську діяльність у сфері рослинництва, спеціалізуючись на вирощуванні сільськогосподарських культур. 
Видами діяльності Позивача за КВЕД є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами, для тварин, 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві, 01.63 післяурожайна діяльність. 
Діяльність з вирощування підприємством сільськогосподарських культур (льон, пшениця, горох, сочевиця, ячмінь) здійснюється на орендованих земельних ділянках для ведення сільськогосподарської діяльності загальною площею 287,8818 га, що знаходяться в користуванні позивача на підставі тридцяти шести договорів оренди землі, укладених з фізичними особами. 
Позивач має в наявності сільськогосподарську техніку, що забезпечує повний цикл обробки земельних ділянок, а саме: трактор колісний, марка МТЗ-82.1.26, заводський номер 010951, двигун № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску; трактор колісний, марка Т-150К, заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , 1991 року випуску; комбайн зернозбиральний, марка JOHN DEERE W550, заводський номер НОМЕР_6 , двигун № НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , 2010 року випуску; КАМАЗ, модель 5511, тип ВАНТАЖНИЙ - СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ САМОСКИД, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_10 , колір ЧЕРВОНИЙ, реєстраційний номер НОМЕР_11 , 1987 року випуску, засоби внесення добрив та засобів захисту рослин.
Для здійснення господарської діяльності з вирощування сільськогосподарської продукції позивачем у постачальників було закуплено насіння, мінеральні добрива та ЗЗР на підставі договорів: договір поставки № 11/01 від 28.01.2025; додаток №1 до договору поставки № 11/01 від 28.01.2025; договір поставки від 05.02.2025р.; договір поставки № 09/12/24-2 від 18.12.2024; договір поставки №13/02/25-2 від 25.02.2025; договір поставки 21222-2025-Од від 05.11.2024; договір поставки №27 від 03.03.2025 з додатком № 382/07 від 08.07.25 р.; договір поставки №11_03-4 від 11.03.2025р.; договір поставки №1/2025 від 21.03.2025р.; договір поставки № 2603-02/25 від 26.03.2025р. з додатком № 1 від 26.03.25, з додатком № 2 від 28.04.25, з додатком № 2 від 16.04.25.
Факт придбання насіння, мінеральних добрив та ЗЗР також підтверджується видатковими накладними та ТНН: ВН № 1 від 11.02.25, ВН № 7 від 21.03.25, ТТН № 8 від 21.03.25, ВН № 9 від 01.02.25, ВН № 21 від 12.03.25, ВН № 61 від 26.02.25, ТТН № 61 від 26.02.25, ВН № 73 від 01.05.25, ВН № 110 від 08.03.25, ТТН № 6399 від 08.03.25, ВН № 286 від 16.04.25, ВН № 354 від 20.12.24, ВН № 362 від 24.12.24, ТТН № 362 від 24.12.24, ВН № 363 від 25.12.24, ТТН № 363 від 25.12.24, ВН № 368 від 27.12.24, ТТН № 368 від 27.12.24, ВН № 375 від 29.04.25, ВН № 377 від 18.04.25, ВН № 381 від 12.07.25, ТТН № 7868 від 12.07.25, ВН АІ 000004132 від 27.07.25 р., ВН АІ 000004123 від 26.07.25 р., ВН ЦБ-2117 від 03.03.25 р., ТТН УПЦБ – 093502 від 03.03.25 р., ВН ЦБ-2815 від 07.03.25 р., ТТН УПЦБ – 094284 від 07.03.25 р., ВН ЦБ-4558 від 15.03.25 р., ТН УПЦБ – 096219 від 15.03.25 р., ВН ЦБ-6163 від 24.03.25 р., ТТН УПЦБ – 097977 від 24.03.25 р., ВН ЦБ-6187 від 24.03.25 р., ТТН УПЦБ – 097995 від 24.03.25 р., ВН ЦБ-9355 від 02.04.25 р., ТТН УПЦБ – 101452 від 02.04.25 р., ВН ЦБ-12210 від 15.04.25 р., ТТН УПЦБ – 104593 від 15.04.25 р., ВН ЦБ-15379 від 23.04.25 р., ВН ЦБ-15381 від 23.04.25 р., ТТН УПЦБ – 107977 від 23.03.25 р., ВН ЦБ-25305 від 26.05.25 р., ТТН УПЦБ – 118961 від 26.05.25 р., ВН ЦБ-27850 від 03.06.25 р., ТТН УПЦБ – 121803 від 03.06.25 р., ВН ЦБ-34352 від 23.06.25 р., ТТН УПЦБ – 129227 від 23.06.25 р., ВН ЦБ-36192 від 01.07.25 р., ТТН УПЦБ – 131313 від 01.07.25 р., ВН ЦБ-42766 від 26.08.25 р., ТТН УПЦБ – 139220 від 26.08.25 р., ВН ЦБ-43719 від 08.11.24 р., ТТН УПЦБ – 090167 від 08.11.24 р. 
За вказаними операціями з постачальниками насіння, мінеральних добрив та ЗЗР у відповідності з вимогами діючого законодавства було складено та зареєстровано податкові накладні.
Вказані документи надавалися позивачем до перевірки, зауваження до документів у перевіряючих були відсутні. 
Судом встановлено, що на запит податкового органу № 14131/КПР/15-32-07-09-06 від 13.10.2025 року, наданого платнику податків в ході перевірки, позивачем були надані наступні документи: договори (контракти) з додатками та додатковими угодами; первинні документи щодо придбання та реалізації товарів (робіт, послуг); товарно-транспортні накладні; інвентаризаційні описи, прибуткові/видаткові накладні, акти приймання-передачі, акти списання ТМЦ); банківські виписки, оборотно-сальдові відомості, картки по рахунках та аналітика по рахунках; інші документи, визначені у листі ДПС, які стосуються предмета перевірки.
Судом встановлено, що під час перевірки податковому органу були надані наступні документи, щодо придбання, руху та списання насіння, добрив та ЗЗР, а саме: договори поставки щодо закупівлі насіння, мінеральних добрив та ЗЗР (договір поставки № 11/01 від 28.01.2025; додаток №1 до договору поставки № 11/01 від 28.01.2025; договір поставки від 05.02.2025р.; договір поставки № 09/12/24-2 від 18.12.2024; договір поставки №13/02/25-2 від 25.02.2025; договір поставки 21222-2025-Од від 05.11.2024; договір поставки №27 від 03.03.2025 з додатком № 382/07 від 08.07.25 р.; договір поставки №11_03-4 від 11.03.2025р.; договір поставки №1/2025 від 21.03.2025р.; договір поставки № 2603-02/25 від 26.03.2025р. з додатком № 1 від 26.03.25, з додатком № 2 від 28.04.25, з додатком № 2 від 16.04.25, видаткові накладні, ТТН: (ВН № 1 від 11.02.25, ВН № 7 від 21.03.25, ТТН № 8 від 21.03.25, ВН № 9 від 01.02.25, ВН № 21 від 12.03.25, ВН № 61 від 26.02.25, ТТН № 61 від 26.02.25, ВН № 73 від 01.05.25, ВН № 110 від 08.03.25, ТТН № 6399 від 08.03.25, ВН № 286 від 16.04.25, ВН № 354 від 20.12.24, ВН № 362 від 24.12.24, ТТН № 362 від 24.12.24, ВН № 363 від 25.12.24, ТТН № 363 від 25.12.24, ВН № 368 від 27.12.24, ТТН № 368 від 27.12.24, ВН № 375 від 29.04.25, ВН № 377 від 18.04.25, ВН № 381 від 12.07.25, ТТН № 7868 від 12.07.25, ВН АІ 000004132 від 27.07.25 р., ВН АІ 000004123 від 26.07.25 р., ВН ЦБ-2117 від 03.03.25 р., ТТН УПЦБ – 093502 від 03.03.25 р., ВН ЦБ-2815 від 07.03.25 р., ТТН УПЦБ – 094284 від 07.03.25 р., ВН ЦБ-4558 від 15.03.25 р., ТН УПЦБ – 096219 від 15.03.25 р., ВН ЦБ-6163 від 24.03.25 р., ТТН УПЦБ – 097977 від 24.03.25 р., ВН ЦБ-6187 від 24.03.25 р., ТТН УПЦБ – 097995 від 24.03.25 р., ВН ЦБ-9355 від 02.04.25 р., ТТН УПЦБ – 101452 від 02.04.25 р., ВН ЦБ-12210 від 15.04.25 р., ТТН УПЦБ – 104593 від 15.04.25 р., ВН ЦБ-15379 від 23.04.25 р., ВН ЦБ-15381 від 23.04.25 р., ТТН УПЦБ – 107977 від 23.03.25 р., ВН ЦБ-25305 від 26.05.25 р., ТТН УПЦБ – 118961 від 26.05.25 р., ВН ЦБ-27850 від 03.06.25 р., ТТН УПЦБ – 121803 від 03.06.25 р., ВН ЦБ-34352 від 23.06.25 р., ТТН УПЦБ – 129227 від 23.06.25 р., ВН ЦБ-36192 від 01.07.25 р., ТТН УПЦБ – 131313 від 01.07.25 р., ВН ЦБ-42766 від 26.08.25 р., ТТН УПЦБ – 139220 від 26.08.25 р., ВН ЦБ-43719 від 08.11.24 р., ТТН УПЦБ – 090167 від 08.11.24 р.), документи щодо якості, акти списання з додатками (№ 6 від 31.03.25 р., № 7 від 31.03.25 р., № 8 від 31.03.25 р., № 9 від 31.03.25 р., № 10 від 31.03.25 р., № 11 від 31.03.25 р., № 12 від 31.03.25 р., № 13 від 03.04.25 р., № 14 від 22.04.25 р., № 15 від 30.04.25 р., № 16 від 30.04.25 р., № 17 від 30.04.25 р., № 21 від 31.05.25 р., № 29 від 30.06.25 р., № 31 від 30.06.25 р., № 32 від 30.04.25 р., № 33 від 30.06.25 р., № 34 від 30.06.25 р.), вимоги (накладні): (№ 6 від 31.03.25 р., № 7 від 31.03.25 р., № 8 від 31.03.25 р., № 9 від 31.03.25 р., № 10 від 31.03.25 р., № 11 від 31.03.25 р., № 12 від 31.03.25 р., № 13 від 03.04.25 р., № 14 від 22.04.25 р., № 15 від 30.04.25 р., № 16 від 30.04.25 р., № 17 від 30.04.25 р., № 21 від 31.05.25 р., № 29 від 30.06.25 р., № 31 від 30.06.25 р., № 32 від 30.04.25 р., № 33 від 30.06.25 р., № 34 від 30.06.25 р., № 44 від 31.08.25 р.), документи, що підтверджують оплату вказаних ТМЦ, податкові накладні, оборотно – сальдові відомості за рахунками. 
Суд вважає, що вказані документи в повному обсязі підтверджують факт придбання та використання вказаних ТМЦ з метою здійснення господарської діяльності позивача, а саме: вирощування сільськогосподарської продукції: льон, пшениця, горох, сочевиця, ячмінь.
При цьому позивач письмово проінформував податковий орган, що у разі потреби у наданні додаткових пояснень або документів, просимо повідомити окремо (лист вих. № 15/10-1 від 15.10.2025). 
Слід зазначити, що після отримання документів у відповідача не виникало запитань щодо пакету документів та додаткові документи у платника податку податковим органом не запитувалися. 
Натомість в акті перевірки податковим органом було зазначено, що підприємством для перевірки надані всі документи, зазначені в запиті податкового органу № 14131/КПР/15-32-07-09-06 від 13.10.2025 року.
Щодо ненадання під час перевірки лімітно – забірних карток на отримання матеріальних цінностей, суд вважаємо за необхідне зазначити наступне. 
Форму лімітно-забірних карток на отримання матеріальних цінностей затверджено Наказом Міністерства аграрної політики України № 929 від 21.12.2007 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах».
Вказаним наказом відпуск добрив зі складів структурних підрозділів сільськогосподарських підприємств, допоміжних та промислових виробництв рекомендується оформляти лімітно-забірними картками на отримання матеріальних цінностей. 
Слід зазначити, що вказаний нормативний акт носить рекомендований характер та не встановлює обов`язку підприємства вести зазначену документацію.
Не зважаючи на те, що лімітно-забірні картки на отримання матеріальних цінностей були надані позивачем відповідачу під час розгляду заперечень до акту перевірки, вказані документи не були враховані відповідачем при прийнятті податкових повідомлень-рішень. 
При цьому надані позивачем акти списання з додатками містять всю необхідну інформацію, необхідну для ідентифікації господарської операції, зокрема, щодо площі внесення добрив (за видами), кількості внесених добрив, періоду внесення та відповідають вимогам первинних документів, на підставі яких здійснюється бухгалтерський та податковий облік. 
Щодо зауважень податкового органу до форм актів списання, а саме: не зазначено способу висіву насіння, способу й строків внесення (за видами) добрив та засобів захисту рослин, не зазначено на яких землях та під урожай якого року внесено добрива та засоби захисту рослин, не вказано номера полів, на яких проведено висів насіння вносились добрива та засоби захисту рослин, кількість внесених добрив та засобів захисту рослин в переводі на діючу речовину, витрати насіння за нормою і фактичні витрати на 1 гектар та на всю площу, в окремих актах не зазначено площу полів на якій внесено добрива та засоби захисту рослин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Спеціалізована форма "Акт N___ про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин" (форма N ВЗСГ-3), згідно з додатком 3, складається керівником структурного підрозділу та агрономом після внесення мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин по кожному полю в розрізі культур. В цьому Акті вказується площа, способи й строки внесення добрив (за видами), кількість внесених добрив під кожну культуру окремо в натуральних показниках і в переводі на діючу речовину. Підписують Акт керівник структурного підрозділу та агроном. Затверджується Акт керівником підприємства.
Спеціалізована форма "Акт N___ витрати насіння і садивного матеріалу" (форма N ВЗСГ-4), згідно з додатком 4, рекомендовано використовувати сільськогосподарськими підприємствами для списання насіння і садивного матеріалу до витрат на вирощування відповідних сільськогосподарських культур. Після завершення сівби (посадки) по окремих ділянках та полях сівозміни бригадиром та агрономом в двох примірниках складається "Акт N___ витрати насіння і садивного матеріалу" (форма N ВЗСГ-4), згідно з додатком Записи здійснюються за назвами насіння (садивного матеріалу), в розрізі культур по окремих ділянках (номер поля), вказується площа та витрачене насіння (садивний матеріал) за нормою і фактичні витрати на 1 гектар та на всю площу. Ціна і сума визначається в залежності від обраного методу оцінки по списанню виробничих запасів згідно П(С)БО N 9 "Запаси" ( z0751-99 ) та П(С)БО N 30 "Біологічні активи" ( z1456-05 ). 
Слід зазначити, що форми "Акт N___ про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин" (форма N ВЗСГ-3) та "Акт N___ витрати насіння і садивного матеріалу" (форма N ВЗСГ-4), затверджені наказом Міністерства аграрної політики України № 929 від 21.12.2007 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах», та мають рекомендований характер.
Згідно з абзацом 11 розділу 1 наказу № 929 спеціалізовані форми первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах - це первинні документи, які застосовуються в окремих галузях, з врахуванням їх виробничої специфіки (виробництва).
Тобто, платник податків має право відступати від рекомендованих форм первинних документів, забезпечивши при цьому відповідність первинного бухгалтерського документу вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та забезпечивши при цьому можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, отримати відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. 
Слід зазначити, що згідно наказу № 1/к/тр від 01.01.25 р. (в редакції що діяла в період, що перевірявся) позивачем були затверджені власні форми первинних документів з обліку добрива, насіння та засобів захисту рослин.
До актів на списання насіння, добрив та ЗЗР № 6 від 31.03.25 р., № 7 від 31.03.25 р., № 8 від 31.03.25 р., № 9 від 31.03.25 р., № 10 від 31.03.25 р., № 11 від 31.03.25 р., № 12 від 31.03.25 р., № 13 від 03.04.25 р., № 14 від 22.04.25 р., № 15 від 30.04.25 р., № 16 від 30.04.25 р., № 17 від 30.04.25 р., № 21 від 31.05.25 р., № 29 від 30.06.25 р., № 31 від 30.06.25 р., № 32 від 30.04.25 р., № 33 від 30.06.25 р., № 34 від 30.06.25 р., № 44 від 31.08.25 р. позивачем були складені додатки, що містять детальну інформацію, щодо здійснених операції, в тому числі: щодо площі, способів й строків внесення добрив (за видами), кількості внесених добрив під кожну культуру окремо в натуральних показниках і в переводі на діючу речовину (щодо добрив) та щодо назви насіння (садивного матеріалу), в розрізі культур по окремих ділянках (номер поля), площі та витраченого насіння (садивний матеріал) за нормою і фактичні витрати на 1 гектар та на всю площу (щодо садивного матеріалу).
Вказані додатки разом з актами списання були надані відповідачу під час перевірки, однак ці документи не знайшли відображення в акті перевірки вих. № 57253/15-32-07-09-03 від 27.10.2025 р. 
Слід зазначити, що під час розгляду заперечень до акту перевірки, податковий орган також не визнав факт отримання під час перевірки вказаних документів, та з цих підстав не врахував вказані документи при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень № 64492/15-32-07-09-03 від 28.11.2025 року, № 64494/15-32-07-09- 03 від 28.11.2025 року.
Щодо виявлених податковим органом порушень при складені акту № 44 від 31 серпня 2025 р. списання засобі захисту рослин на суму 33596,79, а саме: Гербіцид Геліантекс (1 л) в кількості 2 л. на суму 28583,34 грн. та АЦ «Люкс Ліквід», КС/5л в кількості 15 л на суму 5013,45 грн., суд зазначає, що наявність вказаних порушень спростовується існуванням додатку до вказаного акту, складеного у відповідності до наказу № 1/к/тр від 01.01.25 р., який містить всю необхідну для ідентифікації господарської операції інформацію для кожного виду засобу захисту рослин, а саме: найменування засобу захисту рослин; кадастровий номер та розмір площі земельної ділянки, відведеної під вирощування певної культури; площу (га), на який вносилися засоби захисту рослин; кількість внесених засобів захисту рослин в переводі на діючу речовину, назва культури для вирощування якої, вносилися ЗЗР, вартість ЗЗР.
Однак, вказаний додаток безпідставно не був взятий податковим органом до уваги ні під час складення акту перевірки, ні під час розгляду заперечень до акту перевірки. 
Суд вважає, що висновок відповідача відносно неможливості проведення позивачем робіт з внесення добрив та ЗЗР у зв`язку з тим, що позивачем здійснювалося одночасне списання насіння для посіву фунгіцидів, після сходових гербіцидів та інсектицидів є необґрунтованим припущенням відповідача. 
При цьому суд враховує доводи позивача відносно того, що підприємство при вирощуванні сільськогосподарських культур з урахуванням специфіки ґрунтів та кліматичних особливостей Одеського регіону на свій власний розсуд, згідно затверджених нормативів, використовує засоби захисту рослин як самостійний препарат, так і у взаємодії з іншими захисними засобами за умови, що в цьому є необхідність, та самостійно визначає послідовність внесення таких засобів. 
Позивач в своєму розпорядженні має необхідну техніку та трудовий ресурс, достатній для здійснення господарської діяльності. 
З огляду на наведене, суд вважає, що припущення податкового органу щодо неможливості проведення позивачем робіт з внесення добрив та ЗЗР є оціночним твердженням, що знаходиться за межами компетенції податкового органу. 
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. 
З урахуванням положень пункту 198.6 статті 198 ПК України підприємство має право віднести до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, що підтверджені податковими накладними (оформленими згідно вимог статті 201 цього Кодексу), митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996- ХІV (надалі - Закон №996-ХІV). 
Відповідно до статті 1 цього Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. 
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. 
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. 
При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. 
Суд вважає, що є очевидним факт неможливості вирощування сільськогосподарських культур без використання насіння, добрив та засобів захисту рослин. 
Слід зазначити, що обсяги фактичного засіву та збирання врожаю сільськогосподарських культур підтверджуюся звітами за формою № 4-сг «Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур» за 2025 рік, за формою № 37-сг «Звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур» у червні, ліпні, серпні 2025 року. 
Первинними документами, наданими позивачем в ході перевірки, повністю підтверджується факт застосування та правомірності списання насіння, добрив та засобів захисту рослин на конкретних земельних ділянках для вирощування конкретних сільськогосподарських культур та в межах, передбачених законодавством норм використання/списання вказаних ТМЦ.
Тобто, цілком очевидним фактом є те, що позивач використовував насіння, добрива та засоби захисту рослин у кількості згідно актів списання з додатками (№ 6 від 31.03.25 р., № 7 від 31.03.25 р., № 8 від 31.03.25 р., № 9 від 31.03.25 р., № 10 від 31.03.25 р., № 11 від 31.03.25 р., № 12 від 31.03.25 р., № 13 від 03.04.25 р., № 14 від 22.04.25 р., № 15 від 30.04.25 р., № 16 від 30.04.25 р., № 17 від 30.04.25 р., № 21 від 31.05.25 р., № 29 від 30.06.25 р., № 31 від 30.06.25 р., № 32 від 30.04.25 р., № 33 від 30.06.25 р., № 34 від 30.06.25 р.), вимоги (накладні): (№ 6 від 31.03.25 р., № 7 від 31.03.25 р., № 8 від 31.03.25 р., № 9 від 31.03.25 р., № 10 від 31.03.25 р., № 11 від 31.03.25 р., № 12 від 31.03.25 р., № 13 від 03.04.25 р., № 14 від 22.04.25 р., № 15 від 30.04.25 р., № 16 від 30.04.25 р., № 17 від 30.04.25 р., № 21 від 31.05.25 р., № 29 від 30.06.25 р., № 31 від 30.06.25 р., № 32 від 30.04.25 р., № 33 від 30.06.25 р., № 34 від 30.06.25 р., № 44 від 31.08.25 р.) для вирощування вказаних у звітності обсягів сільськогосподарської продукції. 
Натомість, не зважаючи на вказані аргументи та надані позивачем первинні документи, податковим органом вказано про відсутність вказаних документів та не визнано право на віднесення до податкового кредиту вартості придбання всього обсягу насіння, добрив та засобів захисту рослин для вирощування врожаю 2025 р. 
За змістом частини другої статті 9 Закону №996-ХІV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Правила цієї норми Закону №996-ХІV кореспондуються зі змістом пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення). 
Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, а первинна документація є відображенням такої операції. 
Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №996-ХІV неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. 
Суд зазначає, що у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими. 
За умови реального здійснення платником податку господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до складу податкового кредиту. 
Суд вважає, що під час перевірки та адміністративного оскарження податкових повідомлень - рішень позивач надав відповідачу первинні документи в обсязі, достатньому для встановлення факту використання та правомірності списання придбаних підприємством насіння, добрив та засобів захисту рослин в господарській діяльності товариства, а саме для вирощення сільськогосподарської продукції (льон, пшениця, горох, сочевиця, ячмінь).
Первинні документи містять всі реквізити, що вимагаються діючим законодавством, та надають можливість ідентифікувати господарські операції, за результатами яких вказані документи оформлені. 
Суд вважає, що не врахування наданих позивачем в ході перевірки та розгляду заперечень на акт перевірки документів щодо списання насіння, добрив та ЗЗР, призвело до помилкових висновків щодо використання вказаних ТМЦ в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, натомість зазначений висновок ґрунтується виключно на припущеннях відповідача та повністю спростовується фактично здійсненою господарською операцію, підтвердженою первинними документами позивача. 
Оскільки насіння, добрива та ЗЗР згідно актів списання № 6 від 31.03.25 р., № 7 від 31.03.25 р., № 8 від 31.03.25 р., № 9 від 31.03.25 р., № 10 від 31.03.25 р., № 11 від 31.03.25 р., № 12 від 31.03.25 р., № 13 від 03.04.25 р., № 14 від 22.04.25 р., № 15 від 30.04.25 р., № 16 від 30.04.25 р., № 17 від 30.04.25 р., № 21 від 31.05.25 р., № 29 від 30.06.25 р., № 31 від 30.06.25 р., № 32 від 30.04.25 р., № 33 від 30.06.25 р., № 34 від 30.06.25 р., № 44 від 31.08.25 р. були використані позивачем з метою здійснення господарської діяльності, тому є помилковими і не відповідають фактичним обставинам висновки податкового органу щодо виявлених порушень: п. 189.1 ст. 189, абз. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), в результаті чого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість за серпень 2025 року, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 342 336 гривень - абз. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), не складено та не зареєстровано в ЄРНП податкові накладні за основною ставкою на суму операцій (без ПДВ) 33596,79 грн., у т.ч. за серпень 2025 на суму операцій без (ПДВ) 33596,76 гривень. 
Також судом враховані надані позивачем до суду докази придбання добрив, насіння, засобів захисту рослин, а також докази їх використання в господарській діяльності підприємства з метою вирощування сільськогосподарської продукції та продажу вирощенної підприємсвом готової сільскогосподарської продукції. 

Крім того, суд зазначає, що в ході проведеної перевірки посадові особи податкового органу не дотрималися вимог п. 1.5.1. Наказу № 470 від 04.09.2020 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби України при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків», що передбачає наступне: «з метою врахування наданих у встановленому порядку платником податків пояснень щодо встановлених під час перевірки порушень та врегулювання проблемних/спірних питань (у разі їх наявності) у межах термінів здійснення документальної перевірки рекомендується організовувати проведення робочих зустрічей з платником податків для обговорення встановлених під час перевірки порушень, пояснень платника податків, питань щодо повноти надання ним документів для перевірки та інших проблемних питань у разі їх виникнення. 
Під час перевірки позивач не отримував від відповідача ні усних, ні письмових запитів щодо необхідності надання будь-яких додаткових пояснень та додаткових документів, що позбавило платника податків можливості (до складення акту перевірки) в повному обсязі викласти та обґрунтувати правомірність своєї позиції, надати необхідні додаткові документи. 
Також суд враховує, що проведеною в ході перевірки спільно з податковим органом інвентаризацією встановлено відсутність розбіжностей між даними бухгалтерського обліку та фактичними залишками вказаних ТМЦ.
Відтак суд приходить до висновків, що цілком очевидним фактом є те, що позивач використовував насіння, добрива та засоби захисту рослин у межах здійснення своєї господарської діяльності, що підтверджується сукупністю наданих доказів, зокрема договорами поставки, видатковими та товарно-транспортними накладними, податковими накладними, актами списання з додатками, обліковими регістрами, а також звітністю щодо посіву та збору врожаю.
Оцінюючи доводи відповідача щодо відсутності належного документального підтвердження використання товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності, суд зазначає, що такі доводи зводяться виключно до формальних зауважень щодо оформлення окремих первинних документів та невідповідності їх рекомендованим формам.
Разом з тим, як встановлено судом, надані позивачем первинні документи містять усі необхідні реквізити, передбачені законодавством, та у сукупності дають можливість ідентифікувати зміст господарських операцій, їх обсяг, період здійснення, учасників та економічний зміст.
Суд наголошує, що чинне законодавство не ставить право платника податків на формування податкового обліку у залежність від дотримання саме рекомендованих форм первинних документів, за умови, що такі документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Водночас відповідачем не доведено відсутності фактичного здійснення господарських операцій або відсутності зв`язку понесених витрат із господарською діяльністю позивача.
Посилання відповідача на ненадання окремих документів або їх недоліки не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, оскільки наявні у справі докази підтверджують реальні зміни у майновому стані позивача, що є визначальною ознакою господарської діяльності.
Крім того, суд враховує, що контролюючим органом не було вжито належних заходів для витребування додаткових документів або пояснень, попри повідомлення позивача про готовність їх надати, що свідчить про неповноту дослідження обставин справи під час проведення перевірки.
Суд також виходить із того, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та обґрунтовано, а всі сумніви щодо правомірності поведінки платника податків не можуть тлумачитися виключно на користь контролюючого органу без належного доказового підтвердження.
Більше того, у випадку, якщо саме контролюючим органом створено ситуацію правової невизначеності або неналежної оцінки наданих документів, негативні наслідки такої невизначеності не можуть покладатися на платника податків. Обов`язок належного з`ясування всіх обставин та прийняття обґрунтованого рішення покладається саме на суб`єкта владних повноважень.
За таких обставин суд приходить до висновку, що висновки акту перевірки є передчасними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням вимог податкового законодавства та принципів, визначених частиною другою статті 2 КАС України. 
Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 року у справі № 260/81/19 вбачається, що за практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платника податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, п.43).
Отже, у разі виникнення спору між платником податків та державою суд не може відмовити громадянину в захисті лише через сумніви в правомірності його дій. Особливість розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати сумніви інакше як неспроможність податкового органу переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання останнім свого процесуального обов`язку. Натомість, не доведення державним органом обґрунтованості та законності висновків, які покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення, має стати підставою для надання захисту платнику податків, якщо вчинене ним, на думку суб`єкта владних повноважень порушення, не було переконливо доведено перед судом. 
Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема у пар.45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар.43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву. 
З позиції ЄСПЛ важливою вимогою до доказування є належна якість доказів, якими суд обґрунтовує своє рішення. Стаття 6 Конвенції не встановлює якихось вимог до порядку оцінки доказів національним судом, а залишає вирішення цього питання «на поталу» національному законодавству і національним судам.
Разом з тим у питаннях використання національними судами доказів ЄСПЛ застосовує широку палітру термінів на позначення якісних характеристик доказів, акцентуючи особливу увагу на їх належності, тобто на змістовому логічному зв`язку між доказом та обставинами справи, а також на дотриманні належного процесуального порядку отримання, подання та дослідження доказів, від чого залежить їх допустимість (рішення у справах: «Георгіос Папагеоргіу проти Греції», «Перна проти Італії», «Жуковський проти України»). При цьому береться до уваги такий процесуальний порядок, який визначений національним законодавством. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. 
Розподіл судових витрат 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 5 286,83 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, - 

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області: № 64492/15-32-07-09-03 від 28.11.2025 року, № 64494/15-32- 07-09-03 від 28.11.2025 року. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» суму сплаченого судового збору в розмірі 5 286 грн. 83 коп. (п`ять тисяч двісті вісімдесят шість гривень вісімдесят три копійки).
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ССМ ІНТЕРНЕШНЛ» (67586, Одеська обл., Одеський р-н, с. Любопіль, вул. Шкільна, буд. 105, ЄДРПОУ 45491839).
Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ЄДРПОУ 44069166).

Суддя С.О. Cтефанов