ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4095/26 Справа № 176/3159/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К.А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача    Никифоряка Л.П.,
суддів      Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025року, головуючий у суді першої інстанції Гусейнов К.А. 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2025року ОСОБА_1 подав в суд позов проти Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі — ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», ДП «СхідГЗК», Підприємство), в якому виклав вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в сумі 245 000,00грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що він з 13 липня 2001року по 24 квітня 2018року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», внаслідок чого отримав хронічні професійні захворювання та був звільнений з роботи. Згідно з довідками МСЕК йому первинно безстроково встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності з визначенням третьої групи інвалідності.
Позивач вважав, що за таких обставин відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки він втратив здоров`я саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці.
Зазначав, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач втратив професійну працездатність, має постійні скарги на стан свого здоров`я, що порушило його звичне життя, змусило проходити лікування, позбавило можливості вест повноцінний спосіб життя. Ушкодженням здоров`я позивачу заподіяні фізичні та моральні страждання, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, позбавлений можливості реалізації своїх звичок та бажань, змушений приймати лікарські препарати, усвідомлює незворотність негативних змін в його житті.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025року позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, задоволено частково.
Стягнуто з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь  ОСОБА_1  в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання 120 000,00грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності — 60% та встановлення третьої групи інвалідності, неможливість відновлення здоров`я позивача, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійного захворювання, обмеження можливості вести активний спосіб життя, необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 120 000,00грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
22 січня 2026року ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025року.
В апеляційній скарзі Підприємство висловило вимогу про скасування рішення суду та просило про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не прийняв до уваги факт укладення між  ОСОБА_1 та Підприємством 29 листопада 2018року договору про відшкодування моральної шкоди, відповідно до умов якого сторони погодили суму одноразового грошового відшкодування моральної шкоди у зв`язку з профзахворюванням у розмірі 6 000,00грн. Та заявник наполягав на тому, що у разі реалізації свого права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має право повторно вимагати компенсацію за те ж діяння. 
Також стверджував, що до матеріалів справи не додано висновку лікарсько-експертної комісії, який би підтверджував наявність у позивача професійного захворювання, що на думку відповідача позбавляє позивача права на стягнення моральної шкоди за отримане професійне захворювання.
Інший довід зводився до того, що недоведеним є причинний зв`язок між діями відповідача та виникненням у позивача хронічних захворювань, вина відповідача у настанні для позивача негативних наслідків відсутня, умови праці в структурних підрозділах Підприємства з самого початку є шкідливими та важкими, про що позивач був обізнаний та виявив бажання працювати в таких умовах, а відповідач зі свого боку робить все можливе для мінімізації негативних впливів на працівника. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, заявляв, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
26 січня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду було витребувано з Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025року цивільну справу №176/3159/25; та 06 лютого 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
05 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 1120год 21 квітня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідкою про доставку електронного листа та про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 працював у структурних підрозділах ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» у період з 13 липня 2001року по 24 квітня 2018року. 
24 квітня 2018року  ОСОБА_1 був звільнений Товариством з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджав продовженню роботи, за п. 2 ст. 40 КЗпП України.
Згідно з актом розслідування причин хронічного професійного захворювання форми П-4 від 08 листопада 2018року, затвердженим начальником Управління Держпраці у Кіровоградській області,  ОСОБА_1 має трудовий стаж 25 років, з яких 14 років за професією та 16 років в умовах впливу шкідливих факторів. У позивача встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації, виражений периферичний ангіодистонічний синдром з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях та частими акроангіоспазмами, двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), деформуючий остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня); радикулопатія попереково-крижова білатеральна на фоні ретроспондилолістезу тіла хребця І ст. (0,5 см) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Професійне захворювання виникло за таких обставин: тривалий термін праці з важкими умовами праці, обумовленими технологічним процесом на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК».
Причини виникнення професійного захворювання: локальна вібрація 113 дБ при нормі 112 дБ; робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована до 32,4-36,4 при нормі до 25; нахили корпусу (вимушені, більше 30о) кількість за зміну 109-209 при нормі до 100; шум 96-109 дБА при нормі 80 дБА.
Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №011893 від 11 грудня 2018року ОСОБА_1 при первинному огляді було встановлено 60% втрати професійної працездатності з 08 листопада 2018року безстроково.
Відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №173158 від 11 грудня 2018року ОСОБА_1 при первинному огляді було встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності — професійне захворювання. Протипоказання роботи в умовах впливу вібрації, пилу, шуму.
Триваючі проблеми зі здоров`ям, отримані внаслідок хронічного професійного захворювання, підтверджуються випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6187 ревматологічного відділення щодо перебування на стаціонарному лікуванні у період з 10 по 23 квітня 2018року, медичним висновком лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 19 жовтня 2018року №1516, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2630 щодо перебування на стаціонарному лікуванні у період з 20 по 31 серпня 2020року, які засвідчують скарги позивача на болі в шийному та попереково-крижовому відділах хребта, болі в плечових, ліктьових та колінних суглобах, дрібних суглобах кістей рук і стоп ніг, оніміння кінцівок, утруднену ходу, зниження слуху, шум у вухах.
29 листопада 2018 року між ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 укладено договір про відшкодування моральної шкоди №18/240, відповідно до умов якого враховуючи заяву ОСОБА_1 від 09 листопада 2018року про виплату відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я за час роботи на ДП «СхідГЗК», рекомендації постійно діючої комісії, сторони дійшли згоди про наступне. ДП «СхідГЗК» сплачує ОСОБА_1 кошти в сумі 6 000,00грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання, встановлення в подальшому стійкої втрати працездатності та групи інвалідності. ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум як відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, а також можливо встановлених профзахворювань у майбутньому, пов`язаних із роботою на ДП «СхідГЗК». Сторони домовились, що ДП «СхідГЗК» на прохання заявника здійснює утримання визначених законодавством податків і зборів з суми моральної шкоди, що відшкодовується підприємством.
Згідно з платіжним дорученням від 29 листопада 2018року ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» перерахував ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 4 830,00грн. 
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
За результатами розгляду справи суд першої інстанції виснував, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, вважав доведеним спричинення позивачу моральної шкоди та визначив розмір відшкодування враховуючи істотність вимушених змін у житті, яких зазнав позивач через втрату здоров`я.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно зі статтею 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Що стосується доводів апеляційної скарги про не доведення причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань у ОСОБА_1 та діями відповідача, вони спростовуються актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 листопада 2018року форми П-4, у пункті 16 якого зазначено обставини виникнення захворювання — тривалий термін праці з важкими умовами праці, обумовленими технологічним процесом на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК»
Факт причинно-наслідкового зв`язку із настанням хвороби, що пов`язана із виробництвом, позивачем було доведено наявними в матеріалах справи доказами, які не спростовано відповідачем.
Обізнаність позивача про важкі, шкідливі умови праці на Підприємстві відповідача та наявність добровільної згоди позивача на роботу в таких умовах праці, не звільняють роботодавця від обов`язку відшкодувати працівнику моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, оскільки роботодавець зобов`язаний забезпечувати працівників безпечними умовами праці, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Щодо доводів апеляційної скарги з приводу укладення між позивачем та відповідачем 29 листопада 2018року договору про відшкодування моральної шкоди та відсутності у позивача у зв`язку з наявністю цього договору правових підстав повторно вимагати від Підприємства компенсації моральної шкоди, то в даному випадку колегія суддів з такими доводами погодитись не може за таких умов. 
Договір про відшкодування моральної шкоди №18/240 був укладений між позивачем та відповідачем до встановлення позивачу медико-експертною соціальною комісією ступеня втрати професійної працездатності та третьої групи інвалідності безстроково, тобто на момент укладення вказаного договору позивачу ще не була завдана моральна шкода, яка виявлялась в подальшому у відчутті фізичного болю та душевних стражданнях через неможливість відновлення здоров`я позивача, неможливість вести повноцінний спосіб життя у зв`язку з ушкодженням здоров`я, необхідність проходити лікування та приймати лікарські препарати, неможливість в подальшому виконувати роботу, якою позивач займався раніше. 
На момент укладення договору про відшкодування моральної шкоди та визначення суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000,00грн позивач ще не був обізнаний, що внаслідок роботи на підприємстві він втратив 60% своєї працездатності без терміну на покращення та такі наслідки є незворотними, а також що більше не зможе працювати в умовах впливу вібрації, пилу, шуму і буде змушений постійно проходити лікування.
За таких обставин помилковими є твердження відповідача про те, що позивач повторно просить відшкодувати ту ж саму моральну шкоду.
З приводу умов договору про відшкодування моральної шкоди №18/240 від 29 листопада 2018року про те, що кошти в сумі 6 000,00грн сплачуються не лише у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання, а і в рахунок можливого встановлення професійних захворювань у майбутньому, встановлення в подальшому стійкої втрати працездатності та групи інвалідності, то такі умови договору є нікчемними, оскільки для виникнення обов`язку відшкодування шкода повинна вже існувати, договір про відшкодування моральної шкоди не може охоплювати заподіяну шкоду, яка ще не настала (на майбутнє) та відповідно оцінити таку майбутню моральну шкоду неможливо.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що умови правочину, які обмежують можливість особи звернутися до суду за захистом своїх прав у майбутньому, є нікчемними, що узгоджується з положеннями статті 27 ЦК України. 
Тож, в даному випадку за встановлених у справі обставин наявність укладеного між сторонами договору про відшкодування моральної шкоди №18/240 від 29 листопада 2018року не є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.
Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок отримання професійних захворювань позивач втратив 60% професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності безстроково, що свідчить про неможливість відновлення стану його здоров`я у майбутньому, а також з того, що захворювання позивача призвели до кардинальної негативної зміни його життя, порушили його психологічний стан та нормальні життєві зв`язки.
За підтверджених в ході розгляду обставин, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, прийнявши до уваги факт втрати ОСОБА_1 60% працездатності, врахувавши характер немайнових втрат позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, погіршення його здібностей та позбавлення його певних можливостей їх реалізації, а також керуючись засадами розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 120 000,00грн. 
Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації. 
Враховуючи наведене, а також те, що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване судове рішення щодо стягнення моральної шкоди ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується відповідними медичними документами.
Твердження скаржника про відсутність в матеріалах справи висновку лікарсько-експертної комісії, який би підтверджував наявність у позивача професійного захворювання, не відповідають дійсності, оскільки позивачем до позовної заяви було долучено медичний висновок лікарсько-експертної комісії ДУ “Український науково-дослідний інститут промислової медицини” від 19 жовтня 2018року №1516 про наявність у ОСОБА_1 професійного характеру захворювання.
Висновком МСЕК позивачу встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він в повному обсязі виконував обов`язки щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача.
Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані.
Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007року).
Тож, апеляційний суд погоджується з розміром моральної шкоди в сумі 120000,00грн, присудженої судом першої інстанції, враховуючи доводи позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, встановлення групи інвалідності, відсутності покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який відчуває постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках. 
Крім того, враховано ступінь втрати позивачем професійної працездатності – 60 % та третю групу інвалідності, які встановлені йому висновком МСЕК безтерміново, та встановлені судом обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 квітня 2026року. 

Судді: