ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
  	Справа № 636/2310/25  Провадження№ 2/636/728/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді Гніздилова Ю.М., за участю секретаря судового засідання Селевко Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит від 16 грудня 2021 року №103873895, укладеного між Відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», що становить 31120,00 грн., а також просив стягнути сплачені судові витрати.
В обґрунтування свої позовних вимог Позивач зазначає, що 16 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника в інформаційно-комунікаційній системі товариства було укладено Договір про споживчий кредит №103873895. 16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, що зазначені в Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 16 липня 2024 року до Договору факторингу №16072024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 31120,00 грн., з яких 8000,00 грн. – заборгованості за тілом кредиту, 21600,00 грн. – заборгованості за відсотками та 1520,00 грн. – заборгованості за комісією. Позивач зазначає, що з моменту отримання даних прав вимоги 16 липня 2024 року ним не здійснювалося жодних нарахувань. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача зазначену суму боргу у розмірі 31120,00 грн., а також понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.
08 квітня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження та призначене відкрите судове засідання о 08 год 30 хв 30 червня 2025 року у залі судового засідання № 14 в приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.
29 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував частково, визнав факт укладення 16 грудня 2021 року між ним та ТОВ «МІЛОАН» Договору про споживчий кредит №103873895 та отримання кредитних коштів у розмірі 8000,00 грн., однак просив відмовити у стягненні відсотків та комісії, посилаючись на те, що на момент укладення договору і в подальшому він був військовослужбовцем, у зв`язку з чим на нього поширюється пільга, передбачена пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також відповідач просив вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу. 
03 червня 2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій наполягав на повному задоволенні позову, посилався, зокрема, на те, що відповідач не повідомляв первісного кредитора про свій статус військовослужбовця та не надавав документів для припинення нарахування відсотків.
Отже, відповідач скористався процесуальним правом на подання заперечень проти позову, тому підстави для ухвалення заочного рішення у даній справі відсутні.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві та у відповіді на відзиві просив розглядати справу за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом установлено, що 16 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №103873895 в електронній формі із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами договору відповідачу було надано кредит у сумі 8000,00 грн строком на 30 днів, до 15 січня 2022 року. Умовами договору також були передбачені проценти за користування кредитом в розмірі 6000,00 грн. та комісія за надання кредиту у розмірі 1520,00 грн.
16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем укладено договір факторингу №16072024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним Договором про споживчий кредит №103873895. Із витягу з реєстру боржників убачається, що позивач обліковує за відповідачем заборгованість у розмірі 31120,00 грн.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є військовослужбовцем Національної гвардії України. На підтвердження цього відповідачем подано копію посвідчення військовослужбовця серії НОМЕР_1 , виданого 09 вересня 2020 року, що свідчить про проходження ним військової служби на посаді «стрільця», а згодом, з 13.03.2022 року – на посаді «командир відділення». Таким чином, відповідач перебував в статусі військовослужбовця протягом всього строку кредитування. Зазначені докази позивачем не спростовані.
Відповідно до статей 526, 530, 610, 629, 1048, 1054 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для визначених цією нормою категорій військовослужбовців установлено пільгу щодо ненарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом.
Суд бере до уваги, що Договір про споживчий кредит №103873895 укладено 16 грудня 2021 року, тобто в період, коли відповідач уже мав статус військовослужбовця. Матеріали справи не містять відомостей про припинення відповідачем військової служби у період, за який позивач нарахував відсотки.
Оцінюючи наведені сторонами доводи, суд виходить з того, що у даній справі вирішальним є встановлений і підтверджений належними доказами статус відповідача як військовослужбовця на час укладення договору та в період, за який позивач просить стягнути відсотки. Сам по собі факт ненаправлення відповідачем первісному кредитору окремого повідомлення про такий статус не усуває дію зазначеної законодавчої пільги, оскільки застосування цієї пільги пов`язується із наявністю відповідного правового статусу, а не з попереднім зверненням до кредитодавця. Таким чином, суд вважає, що дані аргументи позивача є необґрунтованими та не бере їх до уваги.
За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача 21600,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги про стягнення 1520,00 грн комісії за Договором про споживчий кредит №103873895 суд зазначає таке. Зміст договору, наданого позивачем, не містить належної конкретизації, які саме додаткові чи супутні послуги були надані відповідачу саме за спірну комісію, у чому полягає зміст таких послуг, якою є їх вартість та яким чином вони були погоджені споживачем окремо від плати за користування кредитом. Позивач не надав належних і допустимих доказів фактичного надання відповідачу конкретних додаткових послуг на суму 1520,00 грн.
Окрім того, в постанові від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22 (провадження №61-15120св23), Верховний Суд досліджував обставини щодо нікчемності комісії за договорами ТОВ «МІЛОАН», які є аналогічними Договору про споживчий кредит №103873895 від 16 грудня 2021 року. В зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновків, що положення пунктів договорів про споживчий кредит, якими була узгоджена комісія, а саме, пункти 1.5, 1.5.1, 2.2.1, 2.3.1.1, 2.4.1, 2.4.3 є нікчемними. 
З огляду на наведене, а також беручи до уваги приписи статей 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд доходить висновку, що підстави для стягнення з відповідача спірної комісії у розмірі 1520,00 грн відсутні.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню лише в частині стягнення з відповідача основної суми боргу за кредитним договором у розмірі 8000,00 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, наявною в матеріалах справи. Оскільки позов задоволено частково, в сумі 8000,00 грн із заявлених 31120,00 грн, тобто на 25,71%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 778,41 грн.
Водночас відповідач заявив вимогу про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та на підтвердження їх понесення подав копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 24194 від 27 листопада 2024 року, додаток № 2 до цього договору від 20 травня 2025 року, акт приймання-передачі послуг №1 від 20 травня 2025 року та розрахункову квитанцію № 20/05/25 на суму 14000,00 грн.
У відповіді на відзив позивач заперечив проти стягнення зазначених витрат та просив зменшити їх розмір, посилаючись на малозначність справи, незначну складність підготовки відзиву, а також на неспівмірність заявленої до відшкодування суми.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає докази обсягу наданих послуг і їх вартості. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє таке клопотання.
Суд враховує, що відповідачем надано належні письмові докази на підтвердження факту надання правничої допомоги, її фіксованого розміру та оплати. Посилання позивача на ненадання відповідачем договору, акта та доказів оплати матеріалами справи не підтверджуються. Інші доводи позивача щодо завищеності суми 14 000,00 грн мають загальний характер та самі по собі не свідчать про неспівмірність цих витрат зі складністю справи, обсягом виконаної адвокатом роботи та значенням справи для сторони.
За таких обставин підстав для зменшення заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суд не вбачає.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. З урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено на суму 23120,00 грн, що становить 74,29% від загального розміру заявлених вимог, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10401,03 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 526, 530, 610, 629, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтями 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд -

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит №103873895 від 16 грудня 2021 року - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) заборгованість за Договором про споживчий кредит №103873895 від 16 грудня 2021 року у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 778 (сімсот сімдесят вісім) грн 41 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10401 (десять тисяч чотириста одна) грн 03 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення його повного тексту.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя            Гніздилов Ю.М.