ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2240/25  Номер провадження 22-ц/814/1427/26	Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участі секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою Македона Олександра Андрійовича, представника Акціонерного товариства «Універсал Банк», на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2025 року (час ухвалення судового рішення з 11:13:59 до – не зазначено; дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначено) у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, 

у с т а н о в и в:

У липні 2025 АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути із відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором за станом на 11.05.2025 у розмірі 116 893,55 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн.
В обґрунтування заявлених вимог Банк посилався на неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2025 року в задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено за недоведеністю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , представник АТ «Універсал Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги викладені фактичні обставини справи і стверджується, що суд не дав належної оцінки поданим у справу доказам, зокрема запису розмови відповідачки із оператором банку, під час якої відповідачка підтвердила розголошення нею її персональних даних третім особам, що призвело до несанкціонованого списання коштів з її картки.
Суд не дав оцінки тому факту, що звернення відповідачки до банку відбулося після здійснення несанкціонованих транзакцій, отже відповідальність за негативні наслідки мають бути покладені саме на відповідачку. 

У відзиві ОСОБА_1 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначається, що суд дав належну оцінку встановленим обставинам, які достовірно підтверджують, що в неї з картки були несанкціоновано зняті кошти, при цьому суд першої інстанції, дослідивши аудіозапис її розмови із оператором банку обгрунтовано виснував, що вона (відповідачка) однозначно заперечила розголошення відомостей про свою картку іншим особам. 

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що 03.12.2021 ОСОБА_1 підписала анкету - заяву до договору про надання банківських послуг шляхом застосування цифрового власноручного підпису. У заяві просила встановити ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку. У разі виходу з пільгового з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1 % на місяць з першого дня користування кредитом (а.с.16-20).
В АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 (а.с.21).
Згідно Довідки про розмір кредитного ліміту ОСОБА_1 03.12.2021 встановлено кредитний ліміт в сумі 30 000 грн, який неодноразово збільшувався, останній раз 19.11.2023 – до 100 000 грн (а.с.22).
З розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що за станом на 11.05.2025 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 116 893,55 грн (тіло кредиту) (а.с.8-11).
Як вбачається з довідки про рух коштів по картці, за станом на 19.12.2023 року на картковому рахунку відповідачки відсутня заборгованість та на вказаній картці обліковувалися особисті грошові кошти відповідачки в сумі 2 744,99 грн.
21 грудня 2023 на картці відповідачки здійснено 11 транзакцій всього на загальну суму 98 921,46 грн, а саме: 21.12.2023 (09:25:10) – 519,2 грн; 21.12.2023 (09:25:47) – 788,46 грн; 21.12.2023 (09:26:04) – 1 015,68 грн; 21.12.2023 (09:26:21) – 1 262,97 грн; 21.12.2023 (09:26:44) – 1 952,97 грн; 21.12.2023 (09:27:05) – 2 694,08 грн; 21.12.2023 (09:27:23) – 12 358,55 грн; 21.12.2023 (09:27:39) – 15 322,28 грн; 21.12.2023 (09:27:56) – 19 039,61 грн; 21.12.2023 (09:28:44) – 21 995.00 грн; 21.12.2023 (09:29:10) – 21 972,66 грн.
Вказані транзакції здійснено за період часу з 09:25:10 по 09:29:10 (за 4 хвилини) в валюті операції MXN, тобто в мексиканському песо, яке є національною валютою Мексики та здійснювалися бесконтактним розрахунком, що вбачається з наданих на виконання ухвали суду першої інстанції Витягу із програмного комплексу Банку - Operator Desk та копій квитанцій по вказаним операціям (а.с.117-134). 
21.12.2023 відповідачка після виявлення списання коштів з рахунку о 09:42 год повідомила працівників банку на гарячу лінію про виявлення вказаного факту, що підтверджується звукозаписом № 2023-12-21 09-42-59.mp4, долученим 03.12.2025 представником позивача до відповіді на відзив, дослідженим судом в системі «Електронний суд». 
21.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про крадіжку грошових коштів з картки «Монобанк». У цей же день за її заявою внесено відомості до ЄРДР за № 12023170510000784 по факту того, що невстановлена особа здійснила крадіжку грошових коштів із банківської картки «Монобанку» № НОМЕР_3 , відкритої на ім`я ОСОБА_1 , у сумі 100 176,00 грн, чим спричинила майнової шкоди останній (а.с.67).
27.12.2023 складений протокол допиту потерпілої ОСОБА_1 , яка пояснила, що 21.12.2023 року з її картки викрадені грошові кошти в сумі 98 921,46 грн (а.с.68-70).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що саме ОСОБА_1 сприяла незаконному використанню її авторизаційних даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2025 року (справа № 947/24403/23) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах 
«Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
За змістом статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705) (чинне на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).
Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705).
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року усправі № 686/17744/21 вказано, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
У постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544св19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16 (провадження № 61-10242св20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799св21) від 13 червня 2022 року у справі № 587/586/21 (провадження № 61-19319св21), від 24 січня 2024 року у справі № 758/14517/18 (провадження № 61-12347св23) викладені правові висновки про те, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.»
Окрім того, у постанові Верховного Суду від 9 липня 2025 року (справа № 489/4939/23) викладений висновок про те, що «що повідомлення позивачем чотирьох останніх цифр банківської картки у телефонній розмові незнайомцю, який про це попросив, не можна кваліфікувати як сприяння у вчиненні шахрайства. Надання такої інформації внаслідок обману, після чого відбулося заволодіння коштами позивача, не є формою сприяння останнім у вчиненні шахрайських дій, спрямованих на несанкціоноване зняття коштів із банківського рахунку. Так само не підтверджує таке сприяння повідомлення банком коду для зміни персональних даних. Тому помилковим є висновок про сприяння позивачем поширенню інформації, яка надала змогу ініціювати платіжні операції, а також утраті коштів із його банківського рахунку.»
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України – дав належну оцінку поданим сторонами доказам.
Основним доводом апеляційної скарги є твердження про те, що суд першої інстанції викривив зміст розмови відповідачки із оператором банку, адже, на переконання банку, відповідачка у розмові підтвердила, що саме вона розголосила реквізити платіжної картки.
Зазначені доводи є необгрунтованими, оскільки суперечать змісту дослідженого судом аудіозапису розмови.
Суд першої інстанції обгрунтовано наголосив на тому, що смс-повідомлення з поштового відділення з активним посиланням надійшло на телефон відповідачки 02 грудня 2023 року; у розмові, яка відбулася 21 грудня 2023 року, саме працівник банку запитав відповідачку про вказане смс-повідомлення і відтворив його зміст, стверджуючи, що воно (повідомлення) є шахрайським і цей факт свідчить про обізнаність представника банку щодо змісту смс-повідомлення до його відправлення.
Тлумачення в апеляційній скарзі змісту розмови відповідачки із оператором банку мають характер припущень, на яких не може грунтуватися рішення суду (ч.6 ст.81 ЦПК України). 
Банком суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які беззаперечно підтверджували, що несанкціоноване списання коштів із картки відповідачки сталося саме внаслідок її винних дій. 
Зважаючи на встановлені фактичні обставини, характер спірних правовідносин і зроблені по справі правові висновки, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги, які полягають у власному тлумаченні змісту розмови відповідачки із оператором банку, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей у відповідності усталеної практики Європейського суду з прав людини у питанні тлумачення пункту першого статті 6 Конвенції (доступ до правосуддя) – міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
В апеляційній скарзі не наведено нових фактів та відповідних доказів, які б спростовували правильні по суті висновки суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Македона Олександра Андрійовича, представника Акціонерного товариства «Універсал Банк», залишити без задоволення. 
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2026 року.

Головуючий суддя       О.А. Лобов

Судді:          А.І. Дорош

В.М. Триголов