ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1021/26 Справа № 243/5232/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника – адвоката Прокопцева С.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, звільнено від сплати судового збору, -
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 08 червня 2025 року о 02 годині 49 хвилин у м. Слов`янську Донецької області по вул. Колонтаївській, біля буд. 58, був учасником ДТП та керував транспортним засобом NISSAN NAVARA, державний номерний знак НОМЕР_3 , у стані алкогольного сп`яніння.
Огляд на стан алкогольного сп`яніння за згодою водія проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820. Результат — 1,36 ‰, тест № 968, чим порушено п. 2.9а ПДР України та тим самим вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник – адвокат Прокопцев С.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що на відеозаписі поліцейським не зафіксовано факту згоди ОСОБА_1 з результатом проведеного огляду, а також не зафіксовано факту ознайомлення останнього з актом огляду на стан сп`яніння.
Зауважує, що в матеріалах справи наявне направлення на проведення огляду водія, наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 не погодився з результатом проведеного огляду, оскільки в протилежному випадку таке направлення не має значення.
Крім того, звертає увагу, що направлення та роздруківка «Драгер» складені в один і той самий час, що також вказує на незгоду водія з результатами огляду. Вказане залишилося поза увагою суду першої інстанції.
Наголошує, що підпис ОСОБА_1 у роздруківці тесту «Драгер» не свідчить про погодження з результатом, а лише підтверджує відповідність показань на екрані приладу та роздруківці.
Стверджує, що судом не враховано, що на правильність результатів газоаналізатора впливає також процедура огляду. Однак у даному випадку ОСОБА_1 не інструктували, як потрібно дихати, у зв`язку з чим результати вимірювання не відповідають дійсним.
Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази відсторонення водія від керування транспортним засобом та вилучення документів; зазначене вказує на порушення порядку проведення огляду, що має наслідком його недійсність.
Зауважує на неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи, оскільки суд як на доказ вини послався на протокол серії ААД № 983034, проте в матеріалах справи наявний інший протокол — серії ЕПРТ № 355086.
Наголошує, що відеозапис, доданий до протоколу, не є належним та допустимим доказом, оскільки не є безперервним, що прямо суперечить вимогам законодавства.
Вказує, що суд наклав на ОСОБА_1 штраф у виді 17000 грн, що не передбачено санкцією відповідної статті, де визначено розмір штрафу у виді неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Прокопцев С.В. у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлені про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачені процесуальним законом заходи для скорочення строків судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору.
Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника – адвокат Прокопцева С.В. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи у його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи доводів, висловлених останнім.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, лише якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягають факт керування транспортним засобом та факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 355086 від 08 червня 2025 року;
- роздруківкою показів приладу газоаналізатора «Alcotest Drager 6820», тест № 968 від 08.06.2025, відповідно до якої 08 червня 2025 року о 04 год. 45 хв. результат тесту у ОСОБА_1 становить 1,36 ‰ (проміле);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд проведено у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6820», за результатами якого у ОСОБА_1 08 червня 2025 року о 04 год. 45 хв. встановлено позитивний результат — 1,36 ‰. ОСОБА_1 з результатами погодився, що підтвердив своїм підписом;
- свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 1139 083 24 від 30.07.2024, яке чинне до 30.07.2025, відповідно до якого газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю «Drager Alcotest 6820», серійний номер ARHK-0037, відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 08 червня 2025 року до КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ», у м. Слов`янську, ОСОБА_1 , за результатами якого, проведеного поліцейським, виявлено ознаки сп`яніння;
- поясненнями ОСОБА_1 від 08.06.2025, відповідно до яких останній пояснив, що він, керуючи транспортним засобом «NISSAN NAVARA», скоїв ДТП з транспортним засобом «VOLKSWAGEN NEW BEETLE», після чого пасажир зазначеного транспортного засобу наніс йому тілесні ушкодження;
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 983034 від 08 червня 2025 року, відповідно до якого 08 червня 2025 року о 02 год. 49 хв. водій ОСОБА_1 у м. Слов`янську Донецької області по вул. Колонтаївській, біля буд. 58, керуючи транспортним засобом «NISSAN NAVARA», державний номерний знак НОМЕР_3 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом «VOLKSWAGEN NEW BEETLE», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків;
- відеозаписами, доданими до протоколу, з яких вбачається, що під час спілкування поліцейського з ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager», на що ОСОБА_1 погодився, у результаті чого встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Результат тесту ОСОБА_1 не оспорював. Також з відеозапису вбачається, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, заперечень чи клопотань від водія не надходило.
Досліджені матеріали справи є належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом, що, між іншим, не заперечується стороною захисту, та факт перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.
Так, дослідженими матеріалами встановлено, що ОСОБА_1 був учасником ДТП; під час оформлення матеріалів та спілкування з водієм ОСОБА_1 працівниками поліції виявлено ознаки сп`яніння та запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, на що водій ОСОБА_1 зазначив, що буде проходити огляд на місці за допомогою «Драгер». За результатами проведеного огляду встановлено ступінь сп`яніння — 1,36 ‰.
Апеляційний суд наголошує, що після встановлення результатів ОСОБА_1 прямо або опосередковано не зазначив, що не згоден із таким результатом. Норми чинного КУпАП не вимагають обов`язкового з`ясування працівниками поліції позиції водія щодо згоди з виявленим результатом; таке погодження або заперечення може бути встановлено з поведінки водія після проведення огляду. У даному випадку поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 погодився з результатами огляду.
Крім того, під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення та ознайомлення з протоколом ОСОБА_1 не заперечував факту перебування у стані алкогольного сп`яніння, а лише усно та письмово повідомив про протиправні дії іншого учасника ДТП щодо нього.
Більше того, під час висунення вимоги поліцейський зазначив, що огляд можна пройти на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, отже, ОСОБА_1 був обізнаний про можливість пройти огляд у закладі охорони здоров`я, однак жодних заперечень чи зауважень не висловив.
Наявність направлення на проходження огляду у закладі охорони здоров`я не виключає факту погодження водія з результатами проведеного огляду, оскільки поліцейським відповідно до вимог Інструкції було оформлено таке направлення, однак ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, а тому направлення йому фактично не надавалось.
Матеріали справи не містять жодних суперечливих даних, які б вказували на непогодження ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду за допомогою алкотестера «Драгер».
Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі логічно та послідовно зафіксовано весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення; підстав для сумніву щодо його достовірності в апеляційного суду не виникає. При цьому відсутність фіксування у певний проміжок часу, зокрема під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення, не є таким суттєвим порушенням, яке тягне за собою визнання доказу недопустимим, оскільки на наданому відеозаписі зафіксовано всі дані, що мають значення для встановлення істини у справі.
В апеляційного суду не виникає сумнівів у достовірності зафіксованих фактичних обставин; відеозапис поліцейських є належним та допустимим доказом, оскільки є додатком до протоколу та відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Твердження захисника про неповне дослідження матеріалів справи, з огляду на те, що суд послався на інший протокол про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки суд правомірно послався як на доказ вини ОСОБА_1 на протокол серії ЕПР1 № 355086 від 08 червня 2025 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, так і на протокол серії ААД № 983034 від 08 червня 2025 року за ст. 124 КУпАП — для підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не роз`яснили правила користування газоаналізатором «Драгер», не впливають на результати проведеного огляду, оскільки за технічними характеристиками приладу у разі неправильного користування, зокрема продування, прилад не визначає ступінь сп`яніння та відповідно не відображає результати. На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 пройшов огляд без будь-яких порушень.
Відсутність даних про відсторонення від керування транспортним засобом у даному випадку не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наслідками ДТП за його участю.
Апеляційний суд також враховує, що у своєму рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom, заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та користуватися ними, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
У процесі доказування вини доцільно керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з посиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого сумніву у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковою складовою інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Посилання захисника на накладення стягнення, яке не відповідає санкції відповідної статті КУпАП, є неспроможними, оскільки відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а на інших осіб — накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, з урахуванням фіксованого розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, який тривалий час є незмінним та становить 17 грн, судом першої інстанції призначено стягнення відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у розмірі 17000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; при цьому альтернативного стягнення законом не передбачено.
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги; будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення та є безумовною підставою для його скасування, а також які б спростовували висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника – адвоката Прокопцева С.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2026 року стосовно  ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ірина СВІЯГІНА