Придніпровський районний суд м.Черкаси    

Справа № 711/7907/25
Провадження №2/711/191/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суду м. Черкаси у складі:

головуючого-судді - Позарецької С.М.,
секретаря судового засідання - Буйновської А.П.,
за участю позивача ОСОБА_1 
представника позивача
адвоката Нікітюка А.М.
представника третьої особи
за довіреністю Троян О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування м. Черкаси про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Нікітюка Андрія Миколайовича, звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що він ОСОБА_1 , є спільним сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Його мати, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилася з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зареєстрованому шлюбі з 17.11.2007, який розірвано на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.05.2011. На час ухвалення вказаного судового рішення, питання стосовно його місця проживання, між сторонами було вирішено – син мав залишитися проживати з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як зазначено, після розірвання шлюбу, відповідач – ОСОБА_2 , став жити окремо від своєї колишньої дружини ОСОБА_3 .
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.04.2011 по цивільній справі № 2-1683/11 було стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 250 грн., щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2011 до повноліття дитини.
На підставі вказаного вище рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.04.2011, видано виконавчий лист від 27.04.2011, який ОСОБА_3 було пред`явлення до виконання до Тальнівського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) та на підставі якого було відкрито ВП № 26853570 із стягнення з ОСОБА_2 , 1984 року народження, аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 250 грн., щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2011 до повноліття дитини.
Позивач вказує, що весь цей час ОСОБА_2 систематично ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, аліменти на його утримання не сплачував, з місця спільного проживання з матір`ю виїхав в невідомому напрямку, залишивши його на виховання самої матері, та з того часу його життям абсолютно не цікавиться, участі в його вихованні не приймає. З того часу, як його батько, відповідач у справі, залишив його з матір`ю проживати самих, саме його мати – ОСОБА_3 , займалася його вихованням, забезпечувала йому сімейний затишок та матеріальне благополуччя.
У позовній заяві також зазначено, що до липня 2025 року він проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_4 , які й займалися його утриманням та вихованням. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_4 його мати – ОСОБА_3 померла. На теперішній час він постійно мешкає разом зі своєю бабусею ОСОБА_4 , яка є пенсіонером і наразі сама змушена здійснювати його догляд та виховання, попри її складне матеріальне становище. Батько – відповідач у справі, з того часу, як залишив його з матір`ю у майже півторарічному віці, не виявляє жодного бажання налагодити нормальні стосунки з ним, не дбає про його виховання та здоров`я, фізичний та моральний розвиток, жодним чином не бере участі в його матеріальному утриманні та шкільному житті.
До того ж, звертає увагу на те, що до відповідача він не виявляє особистої прихильності, так як він належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків, належної участі у його житті не бере. Після смерті матері поряд з ним завжди знаходиться лише його бабуся – ОСОБА_4 , яка наразі перейняла на себе всі обов`язки матері в його вихованні та забезпеченні матеріального добробуту.
Зважаючи на викладене вище, враховуючи, що наразі його повним вихованням та матеріальним утриманням (навчання, лікування, оздоровлення, задоволення повсякденних побутових потреб), займається лише його бабуся – ОСОБА_4 , яка усіляко дбає про його добробут з любов`ю та повагою до його особистості, тоді як батько ОСОБА_2 , самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, він змушений звернутись до суду з даним позовом.
Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить:
- позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до нього, неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня звернення з позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Ухвалою суду від 10.10.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Службу у справах дітей Черкаської міської ради. Крім того, сторонам та третій особі встановлено строки для подачі заяв у справі.
Ухвалою суду від 13.11.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, замінено третю особу з Служби у справах дітей Черкаської міської ради на Виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування м. Черкаси.
08.12.2025 третьою особою Виконавчим комітетом Черкаської міської ради як органом опіки та піклування м. Черкаси, на виконання ухвали суду від 30.10.2025, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_1 .
10.12.2025 відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву від 10.12.2025, а також 31.12.2025 заяву від 29.12.2025, про визнання позову. Відзив на позов не подано.
Ухвалою суду від 18.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Нікітюк А.М. підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі, на підставі наведеного в позовній заяві обґрунтування та з урахуванням доданих до неї матеріалів. Крім того, зазначив, що знаючи про смерть матері ОСОБА_1 , відповідач не налагодив відносини зі своїм сином. Прихильність батька до сина відсутня. Також зауважив, що на теперішній час виконавче провадження щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача завершене, оскільки померла мати останнього, яка була стягувачем за виконавчим провадженням. Заборгованість по сплаті аліментів відсутня.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи свого представника та додатково зазначив, що зі своїм батьком він ніколи не бачився, але він кожного року вітав його з днем народження. Подарунків він не робив, а лише запрошував до себе в гості, але він не хотів їхати до нього. Батько запитував про його життя, і він йому розповідав, але про життя батька він нічого не запитував. Крім того, батько казав, що не може приїхати до нього, бо багато роботи. До того ж, батько знав про смерть матері, але не приїздив на її поховання. Після смерті матері батько із ним не говорили про майбутнє позивача, як далі жити. У його житті всіма питаннями займається бабуся, яка ніколи не чинила перешкод у спілкуванні із батьком. У нього із батьком немає ніяких спільних інтересів і просить позов задовольнити.
У судовому засіданні представник третьої особи Виконавчого комітету Черкаської міської ради як органу опіки та піклування м. Черкаси за довіреністю – Троян О.В. пояснила, що органом опіки та піклування м. Черкаси здійснювалося обстеження умов проживання батька позивача, він характеризується позитивно, має стабільний дохід (ФОП), мешкає разом зі своєю матір`ю в іншому населеному пункті Черкащини. На засіданні комісії і відповідач (батько), і позивач (син) повідомили, що вони не бачились протягом десяти років. Батько сплачував аліменти на утримання сина, і після смерті матері останнього, він іноді пересилав синові кошти. Крім того, на засіданні комісії відповідач повідомив, що він не заперечує передати сина під опіку бабусі (матері його покійної матері). Враховуючи зазначене вище, вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього позивача, який не цікавиться життям сина, не проявляє інтересу щодо подальшого життя хлопчика, який залишився без матері.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Водночас, 10.12.2025 відповідач подав до суду заяву від 10.12.2025, а також 31.12.2025 заяву від 29.12.2025, про визнання позову та про можливість розгляду справи без його участі.
Перешкод для здійснення розгляду справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, судом не встановлено.
Водночас, враховуючи позицію Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 25.05.2022 у справі № 675/2136/19, суд не має права покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є класним керівником ОСОБА_6 і знає його з 2021 року. Вона спілкувалась з мамою та бабусею ОСОБА_6 , які цікавились дитиною і вирішували усі питання, які виникали в ході навчання. Відповідача, як батька дитини, вона ніколи не бачила, не знає його, і ОСОБА_6 ніколи про нього не розповідав. У анкеті дитини, яка наявна в навчальному закладі, мати ОСОБА_6 не вказувала відомостей про батька і повідомила, що вони з батьком розлучені.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивач є його племінником (його покійна мати – це його сестра). Батько ОСОБА_6 в 2011 році зник з життя дитини, йому про відповідача нічого не відомо, він з ним не спілкувався щодо долі ОСОБА_6 . Зі слів ОСОБА_8 , у ході розгляду даної справи, відповідач прислав кошти на утримання ОСОБА_6 . Крім того, зауважив, що ОСОБА_6 весь час мешкав зі своєю матір`ю та бабусею, а він (дядько) купував йому іграшки тощо, і був йому, як батько, оскільки ОСОБА_6 потребував цього. Зі слів ОСОБА_9 , покійної матері ОСОБА_6 , йому відомо, що батько не цікавився сином, хоча вона ніколи не чинила йому перешкод у спілкуванні.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є соціальним педагогом у середній школі № 12, де навчається позивач, і знає його 2 роки, він навчається в 11А класі. З батьками ОСОБА_6 вона не спілкувалась і не знає їх.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є бабусею позивача. Батько ОСОБА_6 зовсім не займався вихованням сина, аліменти сплачував нерегулярно, з моменту розлучення жодного разу не бачився із сином. Сім місяців тому померла мати ОСОБА_6 і відповідач взагалі не поцікавився сином, його життям, добровільно ніяк не допомагав. Мати ОСОБА_6 не чинила перешкод у спілкуванні батька із сином. Навіть мати відповідача (інша бабуся позивача) не цікавиться долею ОСОБА_6 . Крім того, зазначила, що ОСОБА_6 мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні, але вона не може бути опікуном ОСОБА_6 , оскільки відповідач не дав згоди на це. Водночас, вона має наміри оформити опікунство над ОСОБА_6 .
У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивач є племінником її чоловіка. Вона знає ОСОБА_6 протягом 3-х років, але про його батьків їй нічого не відомо. Чи спілкувався відповідач з ОСОБА_6 їй теж не відомо.
Заслухавши думку позивача та його представника, представника третьої особи, покази свідків, враховуючи думку відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.11.2007, який розірвано на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.05.2011 у справі № 2-1863/11. Дане рішення набрало законної сили 30.05.2011.
За час перебування у шлюбі в них народився син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.02.2009, актовий запис № 201 від 18.02.2009. Батьками дитини записано: батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_3 .
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.04.2011 у цивільній справі № 2-1683/11 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 250 грн., щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2011 та продовжувати до повноліття дитини.
На підставі вказаного вище рішення, Придніпровським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист від 27.04.2011, який ОСОБА_3 було пред`явлення для виконання та на підставі якого було відкрите виконавче провадження № 26853570.
Як вбачається з інформації, наданої Тальнівським відділом державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.08.2025 за № 13600, виконавче провадження № 26853570 було завершене 15.07.2025 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Заборгованість на момент завершення виконавчого провадження відсутня. Переплата становить 4855 грн. 80 коп.
Судом встановлено, що мати ОСОБА_1 – ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 04.07.2025.
Відповідно до довідки № 308/11 від 07.08.2025, виданої директором Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 12 Черкаської міської ради Івановою А., батько учня 11А класу ОСОБА_1 , 2009 року народження, - ОСОБА_2 , у період з 01.09.2015 по теперішній час, зі слів класного керівника, навчальний заклад не відвідував, не спілкувався з учителями, на батьківські збори не з`являвся та не брав участі в їх проведенні.
Згідно з актом опитування сусідів від 07.08.2025, ОСОБА_1 дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з дня смерті мами. Всі канікули та вихідні дні він проводив з бабусею, ОСОБА_4 . Вони мешкають у 3-и кімнатній квартирі із задовільними умовами проживання. У дитини є окрема кімната, де обладнано робоче місце з комп`ютером, є окрема кімната для сну. ОСОБА_4 завжди опікувалась онуком і цікавилась навчанням, купувала одяг, продукти харчування, велосипед, скейт, щоб дитина не відчувала себе чимось обділеною через відсутність підтримки батька. Батька ОСОБА_6 не бачили за даною адресою більше 10-ти років, дитина ніколи його не згадувала, не казала про його підтримку чи допомогу.
Із пояснень свідків, зокрема ОСОБА_4 , яка є бабусею позивача, ОСОБА_7 , який є дядьком позивача, слідує, що відповідач ОСОБА_2 не виконує батьківських обов`язків щодо власного неповнолітнього сина ОСОБА_1 тривалий час. Після розірвання шлюбу він зовсім зник з життя дитини і жодним чином не намагався приймати участі у його вихованні, інтересу до його життя, здоров`я та навчання не проявляє, не відвідує його. На дні народження дитині подарунків не дарує, а лише вітає в усній формі. Син батька не бачив понад десять років.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради як органу опіки та піклування Черкаської міської ради № 24853-01-21 від 05.12.2025, наданого на виконання ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.10.2025, на теперішній час неповнолітній ОСОБА_1 зареєстрований та проживає з бабусею ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Спеціалістами Служби обстежено місце проживання дитини, за результатами якого складено акт № 875 від 18.11.2025 та встановлено, що для неповнолітнього ОСОБА_12 створено умови для проживання. Згідно з інформацією відділу служби у справах дітей Тальнівської міської ради № 270/01-08 від 19.11.2025 ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з матір`ю ОСОБА_13 . Характеризується ОСОБА_2 позитивно. Інформація щодо порушень громадського порядку до виконавчих органів Тальнівської міської ради не надходила. На даний час ОСОБА_2 працює приватним підприємцем, має стабільний дохід. У телефонній розмові із спеціалістом Служби ОСОБА_2 повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. 25.11.2025 ОСОБА_2 надіслав до Служби заяви про намір взяти участь у засіданні Комісії онлайн та про те, що відмовляється від прав на сина, передаючи опіку над ним бабі ОСОБА_4 26.11.2025 на засіданні Комісії неповнолітній ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги, повідомив, що не бачив батька з чотирьохрічного віку та не знає, як він зараз виглядає. Після смерті матері він проживає з бабою і на даний час необхідно вирішити питання щодо його законного представника, оскільки батько ніякої участі у його житті не приймає. Батько ОСОБА_2 повідомив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав. З його слів, аліменти він сплачував колишній дружині в розмірі близько двох тисяч гривень на місяць на утримання сина. Він не бачив сина більше 10 років, ОСОБА_6 живе у ОСОБА_14 з бабою і він не має наміру забирати його до себе. З огляду на викладене, враховуючи норми чинного законодавства, виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає якнайкращим інтересам дитини, позбавлення батьківських громадянина ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд також бере до уваги позицію відповідача, яку він висвітлив у письмових заявах від 10.12.2025 та від 29.12.2025, які надані суду, про те, що він відмовляється від добровільного виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та піклування про неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вказану позицію щодо свого власного сина він підтвердив 26.11.2025 на засіданні Комісії, про що в судовому засіданні повідомила представник третьої особи.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України.
Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 47 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Як зазначено у Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має права на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).
Судом встановлено, що на момент звернення до суду з цим позовом (26.08.2025) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , досяг шістнадцятирічого віку, тому має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17, від 06.09.2023 у справі № 545/560/21.
Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки.
У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06), зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
Крім того, у рішенні від 10.09.2019 у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07.06.2006 Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Під час розгляду справи встановлено факт системного, протягом тривалого часу (понад десять років), невиконання батьком (відповідачем по справі) обов`язку по вихованню дитини та відсутності його намірів, бажання і у подальшому займатись питаннями виховання та утримання дитини; батько дитини взагалі не вчиняв жодних дій та заходів, направлених на виконання ним батьківських обов`язків щодо свого сина і таких намірів не має на час розгляду справи, враховуючи, що відповідач обізнаний про судове провадження по справі та подав заяву про визнання позовних вимог. При цьому, він не скористався правом подати відзив на позов, докази на спростування доводів позивача, або безпосередньо брати участь у судовому розгляді справи як у приміщенні суду, так і через відеоконференцію поза межами приміщення суду.
На думку суду, біологічний батько добровільно і свідомо пішов з життя свого сина, не виконує батьківські обов`язки щодо нього, не цікавиться його життям, здоров`ям, проблемами, не приймає участі у вихованні, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не відвідує і взагалі не спілкується з сином без поважних причин, не забезпечує йому необхідне матеріальне утримання, що вказує на те, що він свідомо ухиляється та фактично самоусувається від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини і таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних від нього причин. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та сином.
Крім того, відсутні відомості, які б свідчили про те, що батько будь-які особи, чинять перешкоди в спілкуванні батька з сином. Таким чином, суд вважає, що батько мав всі достатні та реальні можливості спілкуватися із сином та брати участь в його вихованні.
Також, суд вважає, що відсутні підстави вважати висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради як органу опіки та піклування Черкаської міської ради № 24853-01-21 від 05.12.2025 необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. 
Водночас, враховуючи визнання відповідачем позову, про що зазначено ним у письмових заявах від 10.12.2025 та від 29.12.2025, а визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав.
Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, з огляду на його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на цей час залишився без матері. Водночас, прийнявши до уваги висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради як органу опіки та піклування Черкаської міської ради № 24853-01-21 від 05.12.2025, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а навпаки, буде повністю відповідати її найкращим інтересам.
Суд враховує, що відповідно до пункту 50 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього дитині, до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватись принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини, з повагою принципу верховенства права.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Приймаючи таке рішення, суд вважає, що воно є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах дитини, а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які висвітлені у постанові від 19.02.2025 у справі № 147/277/24 (провадження № 61-17253св24).
Крім того, слід звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав.
Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь аліментів слід зазначити наступне.
Частиною четвертою статті 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.
Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою, зокрема про стягнення аліментів.
Суд вважає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належним позивачем, незважаючи на те, що він на час подачі позову та розгляду справи, є неповнолітнім, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові № 707/1319/22 від 23.08.2023. Тобто, позовні вимоги неповнолітнього ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів, стосуються безпосередньо його майнових прав, як неповнолітньої особи, яка станом на день подання позову досягла 14 років.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою статті 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аліменти – це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. 
За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).
За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Як передбачено частинами 1 та 2 статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».
Отже, встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази дають суду підстави для повного задоволення позовних вимог про стягнення аліментів. Враховуючи позицію позивача та відповідача, відсутність відомостей про наявність у відповідача інших утриманців, або інших обставин, які б свідчили про неможливість здійснення ним утримання своєї дитини, відсутність інших судових рішень, за якими вже стягуються з батька аліменти на утримання позивача, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. До того ж, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом враховуються обставини, що дитина мешкає разом з бабусею та фактично перебуває на повному її утриманні, а також те, що виконавче провадження про стягнення аліментів на користь матері на утримання сина, на цей завершене.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість стягнення з ОСОБА_2 на користь та утримання сина ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.08.2025 та продовжувати до повноліття дитини.
Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини.
Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
При зверненні до суду із цим позовом позивач не сплачував судовий збір, оскільки він користується пільгою, передбаченою п. 14 ч. 2 ст. 3 та п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави в сумі 2422 грн. 40 коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5 12, 13, 76-84, 141, 206, 259, 268 ЦПК України, -
в и р і ш и в :
Позовні вимоги задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , гр-на України, РНОКПП дані відсутні, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , гр-на України, РНОКПП дані відсутні, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь та утримання сина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.08.2025 та продовжувати до повноліття дитини.
Рішення про стягнення аліментів у частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , гр-на України, РНОКПП дані відсутні, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складений 23.02.2026.

Головуючий суддя         С.М. Позарецька