КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА[1]
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Заліського Богдана Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року, - 

ВСТАНОВИЛА:
Постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1  11 квітня 2025 року о 14 год. 24 хв. в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області по вул. Освіти (Кірова), 17, керував транспортним засобом, а саме мопедом Skymoto Joker 150, без державного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя), чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій категорично відмовився, що зафіксовано технічними засобами відеозапису - нагрудною камерою співробітників Національної поліції, які оформили у зв`язку з цим протокол про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись із постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року,захисник Заліський Б.С. в інтересах ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. 

Апелянт вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, справа - закриттю у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи; докази керування  ОСОБА_1  транспортним засобом відсутні у матеріалах справи, не зафіксовано момент руху та зупинки транспортного засобу; запис є не безперервним, тому не зафіксовано в повному обсязі перебігу подій, що має наслідком визнання відеозапису недопустимим доказом; працівник поліції знімав свою нагрудну камеру та залишав її без нагляду. 
У судове засідання суду апеляційної інстанції захисник Заліський Б.С. та ОСОБА_1., належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, не з`явилися, заяв чи клопотань від учасників не надходило. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, зібрані в адміністративних матеріалах, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 за № 297377 від 11.04.2025 року,  ОСОБА_1 11 квітня 2025 року о 14 год. 24 хв. в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області по вул. Освіти (Кірова), 17, керував транспортним засобом, а саме мопедом Skymoto Joker 150, без державного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя), чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
На переконання апелянта, відеозапис, наявний в адміністративних матеріалах, не відображає перебігу фактичних обставин, викладених у протоколі; не зафіксовано факт зупинки та керування транспортним засобом ОСОБА_1 . 
Як убачається із відеозапису з нагрудної бодікамери працівника поліції (який складається із п`яти частин) особа на мопеді об`їхала припаркований на узбіччі дороги автомобіль та залишила його біля магазину «clip-3». 
На відеозаписі «clip-4» зафіксовано припаркований мопед, а чоловік прямує до магазину. 
Пізніше, на відеозаписі «clip-0» виявлено, як працівники поліції вже стоять поблизу ОСОБА_1 , який стверджував, що мопед, який стояв навпроти входу в магазин «перекотив» і залишив за авто, тому що з нього витікає масло.
На відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції не зафіксовано фактичні обставини у обсязі, достатньому для доведення факту керування мопедом ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом», наявність протоколу про адміністративне правопорушення саме по собі не є беззаперечним доказом винуватості  ОСОБА_1 , оскільки нічим не підтверджений. 
Значимість відео як доказу, який покликаний фіксувати фактичні обставини справи не містить достатнього об`єму інформації на підтвердження того факту,що ОСОБА_1 керував (був увімкнений двигун) транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто дій, що утворюють об`єктивну сторону порушення п. 2.9 а ПДР України, про що вказано у протоколі.
Відтак відеозапис є недопустимим доказом у розумінні ст. 252 КУпАП, позаяк обсяг інформації, зафіксованої у даному випадку, не свідчить про наявність в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
У суді першої інстанції ОСОБА_1 також стверджував, що двигун не вмикав, а лише перемістив - «перекотив» мопед, оскільки ключі від транспортного засобу були у товариша, власника мопеду, який на той час знаходився у магазині.
Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_2 , яка є власником магазину, підтвердила той факт, що попросила ОСОБА_1 переставити мопед від входу в магазин, бо залишився «масляний слід», що узгоджується із поясненнями ОСОБА_1 , що мопед був у несправному стані і він його лише перекотив. 
Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що двигун він не вмикав, а лише перекотив мопед - факт керування транспортним засобом - зібраними у справі доказами не спростовується.
При цьому, убачається, що позиція ОСОБА_1 щодо фактичних обставин була незмінною та послідовною, а тому відсутні підстави для визнання версії ОСОБА_1 щодо перебігу події за відсутності беззаперечних доказів, такими, що є неспроможними.
Відповідно до Рішення ЄСПЛ у справі "Малофєєва проти Росії" від 30.05.2013 року, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Статтею 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП. 
Отже, органом, який уповноважено складати протокол, всупереч положенням ст. 251 КУпАП, належним чином не зібрано доказів та не оформлено адміністративні матеріали.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. 
Також в рішенні «Коробов проти України» від 21.07.2011 ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджуються зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає правовим позиції ЄСПЛ.
У рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998, ЄСПЛ визначив кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Також у рішенні ЄСПЛ «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 зазначено, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширша, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Отже, суд першої інстанції не дотримався у повній мірі вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дійшов необґрунтованого висновку про доведеність винуватості    ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, знівелювавши принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України.
З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, а тому постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню, а провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника Заліського Богдана Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити, постанову судді Рокитнянського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях  ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду  О. М. Сітайло

Справа № 33/824/543/2026 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Смик М.М.
Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.