ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/16180/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Костюкевича С.Ф., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі також – відповідач-2), в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 “Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації та інші заходи” в частині призову на направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ від 24.11.2025 №179мтд командира Військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
В обгрунтування позовних вимог вказав що, у довідці №114 від 01.07.2015 зазначено «солдат запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 рішенням призовної комісії Горохівського району при Горохівсько-Локачинському об?єднаному районному військовому комісаріаті визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку по статті Розкладу хвороб Наказу МО України №402-08р, 466-11р». У електронному ВОД із додатку «Резерв+» станом на 27.06.2024 зазначено, що позивач є непридатним до військової служби, категорія обліку не військово-зобов`язаний. У електронному ВОД із додатку «Резерв+» зазначено, що позивач з військового обліку виключено, не військовозобов?язаний. 
Також позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі вказаної довідки, будучи виключеним з військового обліку, 24.11.2025 перебуваючи в м. Луцьку, із застосуванням сили був доставлений посадовими особами відповідача-1 до територіального центру комплектування та в примусовому порядку повторно оглянутий ВЛК з висновком про придатність до військової служби у військових частинах забезпечення через наявність обмежень внаслідок стану здоров`я. З приводу незаконності затримання в м. Луцьку також подав заяву до Луцького РУП ГУНП у Волинській області про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що додав відповідний скріншот. 
24.11.2025 виданий наказ №5254 від 24.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення на проходження військової служби. Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 №179мтд від 24.11.2025 зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення та призначено солдата ОСОБА_1 на посаду водія 3-го відділення 1-го автомобільного взводу підрозділу боєприпасів 1-ї автомобільної роти автотранспортного батальйону з 24 листопада 2025»
Позивач не погоджується з такими діями відповідачів. 
Вказує, що жодним нормативно-правовим актом України не встановлено того, що громадяни, які були виключені з військового обліку за станом здоров`я, повинні повторно проходити військово-лікарську комісію для підтвердження непридатності до військової служби. Стверджує, що виключені з військового обліку за станом здоров`я особи втрачають статус військовозобов`язаних і, відповідно, на них більше не поширюються правила ведення військового обліку та проведення мобілізації. 
З урахуванням наведеного зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у даному випадку, як суб`єкт владних повноважень, не забезпечив виконання повноважень, вчинення дій та перевірки документів, визначених необхідними передумовами для прийняття рішення про призов та його виконання. Позивач мав легітимні очікування щодо того, що оскільки він не є військовозобов`язаним та не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
Отже, оскільки оскаржувані дії відповідачів не ґрунтуються на правильному застосуванні норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вчинені без урахування всіх фактичних обставин та наданих позивачем документів, а тому уважає за можливе відновлення порушених прав та інтересів позивача.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Позивач також подав заяву про уточнення позовних вимог, де зазначав що ним помилково вказано номер наказу про зарахування до військової частини, тому просив визнати протиправним та скасувати саме наказ військової частини НОМЕР_1 №7о/с від 23.01.2026 в частині зарахування його до списків особового складу. 
Відповідач-1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у відзиві вимоги позову не визнав, зазначив що 24.11.2025 року групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_6 було зупинено для перевірки військово – облікових документів у відповідності до пункту 25 Постанови КМУ №560 від 16.05.2024 року «Питання проведення призову громадян під час мобілізації, на особливий період» громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В ході перевірки військово – облікових документів було встановлено, що згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного даний громадянин виключений з військового обліку за станом здоров`я, проте провівши перевірку за допомогою Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів було встановлено, що останнього було автоматично взято на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_7 30.05.2025 року на підставі Постанови КМУ №932 від 16.08.2024 року «Про реалізацію експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей призовників, військовозобов`язаних та резервістів». У зв`язку з встановленими обставинами ОСОБА_1 було запропоновано прослідувати до службового автомобіля з метою вибуття до ІНФОРМАЦІЯ_8 з метою перевірки військово – лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_8 наявних хвороб, згідно яких останнього було виключено з військового обліку 11.02.2015 року. Того ж числа ОСОБА_1 було скеровано для проходження військово – лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 . Згідно довідки військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 №2025-1124-1517-4611-3 від 24.11.2025 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі статті 61Б, графи ІІ розкладу хвороб був визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах ( установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони з діагнозом: простий міопічний астигматизм ступеню 1,5 Д обох очей. Артроз гомілково -ступеневого суглобу І ста. артроз таранно– п`ятково – човноподібного суглобу ІІ ст. з помірним порушенням функції . 24.11.2025 року згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 №351 від 24.11.2025 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації з врахуванням ступеня придатності до військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
26.01.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Військової частини НОМЕР_1 , в якому останній просив відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що обов`язок щодо перевірки наявності відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу та підстав для її надання покладено на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснював перевірку наявності чи відсутності у позивача права на відстрочку від призову за мобілізацією, чи визнання непридатним до військової служби ураховуючи відповідне повідомлення з боку позивача, тому військова частина НОМЕР_1 не мала правових підстав для того щоб не зарахувати позивача до списків особового складу військової частини згідно наказу №179. 
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України, дану справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 02.08.2014 Горохівським РС УДМС України в Волинській області.
З дослідженої судом довідки ІНФОРМАЦІЯ_10 №114 від 01.07.2015 вбачається, що ОСОБА_1 , визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку згідно п.2.3 Наказу МО України №342, наявність якої як і запису в системі «Резерв+». 
24.11.2025 Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_11 проведено медичний огляд ОСОБА_1 . Згідно довідки військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 №2025-1124-1517-4611-3 від 24.11.2025 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі статті 61Б, графи ІІ розкладу хвороб був визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах ( установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони з діагнозом: простий міопічний астигматизм ступеню 1,5 Д обох очей. Артроз гомілково -ступеневого суглобу І ста. артроз таранно– п`ятково – човноподібного суглобу ІІ ст. з помірним порушенням функції .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 №351 від 24.11.2025 “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період” солдата ОСОБА_1 відповідно до поіменного списку « 5254 від 24.11.2025 призвано на військову службу та відправлено до військової частини НОМЕР_1 . 
Наказом №179мтд командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2025 по стройовій частині зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення та призначено солдата ОСОБА_1 на посаду водія 3-го відділення 1-го автомобільного взводу підрозділу боєприпасів 1-ї автомобільної роти автотранспортного батальйону з 24 листопада 2025.
З довідки військової частини НОМЕР_1 №311 від 21.01.2026 вбачалося, що солдат ОСОБА_1 дійсно проходить військову службу за призовом під час мобілізації. 
Не погоджуючись з діями ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову на військову службу під час мобілізації та діями Військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування до особового складу даної військової частини, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.92 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частина 2 статті 1 Закону №2232-XII передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 3 ст. 1 цього Закону військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За змістом ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частин 1, 2 статті 14 Закону №2232-XII взяття громадян України на військовий облік призовників проводиться з метою визначення наявних людських ресурсів, встановлення освітнього рівня, вивчення особистих якостей. Взяття громадян України на військовий облік призовників здійснюється у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання. 
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону №2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Згідно ч. 5 ст. 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
У зв`язку з введенням Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 в Україні воєнного стану, з метою запровадженням та виконанням заходів вказаного правового режиму, направлених на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 “Про загальну мобілізацію” здійснюється призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ).
У статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини 8 статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Абзацом другим частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ визначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина третя статті 22 Закону №3543-ХІІ).
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (частина 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ).
Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі - Положення №402).
Пунктом 1.2 розділу І Положення №402 передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. 
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання (пункт 2.1 розділу І Положення № 402).
Пункт 1.1 розділу ІІ Положення № 402 визначає, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Медичний огляд проводиться військово лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби, зокрема, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти). 
Згідно абзацу 1 пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення №402 постанови ВЛК ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу.
Так, абзацом 2 підпункту “б” пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення №402 передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймається постанова, в тому числі, такого змісту: “Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку”.
Як встановлено судом, що відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_10 №114 від 01.07.2015 ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з зняттям з військового обліку на підставі обліку по статті Розкладу хвороб 62-а (Наказу МО України №402-08р, 466-11р., протокол №3 від 11.02.2015)
Питання виключення осіб з військового обліку врегульовано положеннями статті 37 Закону №2232-XII. 
Так, відповідно до пункту “а” частини п`ятої статі 37 Закону №2232-XII (в редакції на час проходження позивачем призовної комісії при військовому комісаріаті), виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку. 
Відповідно до чинної редакції частини шостої статті 37 Закону №2233-XII установлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають, зокрема, громадяни України, які визнані непридатними до військової служби
Отже, підстава “визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку” була виключена з переліку таких, згідно з якими відбувалось виключення з військового обліку. Проте, в чинній редакції міститься підстава виключення з військового обліку як “визнані непридатними до військової служби”.
Аналіз наведених вище норм Закону №2233-XII в контексті спірних правовідносин дозволяє зробити висновок про те, виключення громадянина України з військового обліку як такого, що визнаний непридатним до військової служби, свідчить про те, що держава в особі компетентного органу (ТЦК та СП) прийняла рішення про визнання особи непридатною до проходження військової служби та на підставі Закону №2232-XII звільнила цю особу від виконання військового обов`язку.
Процедурно рішення про виключення громадянина України з військового обліку означає, що ця особа більше не перебуває на військовому обліку та втрачає статус військовозобов`язаного, а отже не може бути призваною на військову службу за мобілізацією під час дії правового режиму воєнного стану.
З аналізу положень Закону №2232-XII слідує, що громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаного.
Водночас, як встановлено судом, відповідач-1 проігнорував ту обставину, що позивач більше не є військовозобов`язаним та, відповідно, не має обов`язку проходити військово-лікарську комісію та не може бути призваний на військову службу під час мобілізації внаслідок того, що він виключений з військового обліку.
На переконання суду, після отримання повідомлення від позивача та відповідних документів про його виключення з військового з обліку за станом здоров`я, відповідач-1 був зобов`язаний вжити належних заходів для перевірки цієї інформації та врахування її при проведенні подальших мобілізаційних заходів позивача. 
Також суд звертає увагу, що відповідно до приписів пункту 3.3 розділу II Положення №402, особи, звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, можуть повторно оглядатися ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу. Лікар - член ВЛК районного, міського ТЦК та СП формує електронне направлення в ЕСОЗ для проведення додаткових обстежень. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою II додатка 1 до цього Положення, а тих, які мають офіцерські звання,- за графою III додатка 1 до цього Положення.
Доказів обстеження позивача у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу, наявності електронних направлень в ЕСОЗ для проведення додаткових обстежень позивача (як того вимагає пункту 3.3 розділу II Положення №402) ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду не надано, судом під час розгляду даної справи не здобуто.
В контексті спірних правовідносин, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне вказати, що у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №826/13000/18 зазначено, що складовою принципу законності та принципу верховенства права є “правова процедура” (“fair procedure” - справедлива процедура), яка передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.
Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права. 
Натомість, на переконання суду, як повторний медичний огляд, так і призов на військову службу під час мобілізації позивача, визнаного непридатного до військової служби з виключенням з військового обліку, непов`язане з жодною передбаченою Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу”, підставою.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, рішенням суду у справі “Рисовський проти України” ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу “належного урядування”. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Принцип “належного урядування”, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
ЄСПЛ вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Питання мобілізації та призову на військову службу є надзвичайно важливими та чутливими темами в умовах введеного на території України воєнного стану та браку мобілізаційних ресурсів.
Проте, зазначені обставини не можуть бути виправданням порушень, які відбулися в спірних правовідносинах.
В контексті наведеного слід звернути увагу і на доктрину “плодів отруйного дерева” (Fruit of the Poisonous Tree), яка була сформована у судовій практиці США та у подальшому знайшла своє втілення у практиці ЄСПЛ, зокрема у справах “Gаfgen v. Germany”, “Teixeira de Castro v. Portugal”, “Шабельник проти України (№2)”, “Балицький проти України”, “Нечипорук і Йонкало проти України”, “Яременко проти України”.
Суть доктрини “плодів отруйного дерева” полягає у тому, що, якщо доказове “дерево” є отруйним, то те ж саме стосується і його “плода”. Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них.
Іншими словами, неправомірні діяння, не можуть породжувати правомірний результат.
Суд зазначає, що у прохальній частині позовної заяви позивачем помилково зазначено номер оскаржуваного наказу ІНФОРМАЦІЯ_9 від 24.11.2025 як №5254. Водночас зі змісту позовної заяви, поданих сторонами доказів та матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги фактично стосуються наказу ІНФОРМАЦІЯ_9 від 24.11.2025 №351, копія якого міститься в матеріалах справи та була предметом дослідження суду під час розгляду справи. За таких обставин суд вважає, що зазначення у прохальній частині позовної заяви іншого номера наказу є опискою, яка не впливає на визначення предмета спору, у зв`язку з чим спір підлягає вирішенню щодо наказу ІНФОРМАЦІЯ_9 від 24.11.2025 №351. Також позивач у своїй заяві від 13.03.2026 вважає, що саме наказом військової частини НОМЕР_1 №7о/с від 23.01.2026 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу, який і просить скасувати. Беручи до уваги що вказаний наказ №7о/с від 23.01.2026 не доданий позивачем до вищевказаної заяви, а до відзиву військовою частиною НОМЕР_1 доданий саме наказ №179мтд від 24.11.2025 в частині зарахування позивача до списків особового складу та на всі види забезпечення з призначеним на відповідну посаду з виплатою визначеного грошового забезпечення та у відзиві до позову будь-які посилання на наявність наказу №7о/с від 23.01.2026 відсутні, відтак предметом оскарження дій відповідача-2 є саме наказ №179мтд від 24.11.2025, вказаний в прохальній частині позовної заяви. 
Матеріалами справи підтверджується, що саме протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_3 стали наслідком мобілізації позивача та винесенню наказів №351 від 24.11.2025 в частині призову позивача на військову службу та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2025 №179мтд в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового даної військової частини.
Відтак, підлягає скасуванню як наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №351 від 24.11.2025 “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період” в частині призову солдата ОСОБА_1 на військову службу та скерування до військової частини НОМЕР_1 , так і наказ командира Військової частини НОМЕР_3 від 24.11.2025 №179мтд в частині зарахування позивача до списків особового складу даної військової частини з зобов`язанням виключити зі списків особового складу.
Обираючи такий спосіб захисту прав позивача, суду враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 5 КАС України регламентовано, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Будь-який інший спосіб захисту, на переконання суду, не буде ефективним та справедливим, оскільки фактично допущені суб`єктом владних повноважень порушення будуть виправлятися за рахунок особи, щодо якої допущено порушення процедури.
Щодо посилання відповідача-2 на відсутність у ст. 26 Закону №2232-XII підстав для звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов та про призначення до військової частини, суд зазначає наступне. 
На переконання суду, відсутність у статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” такої підстави для звільнення з військової служби як скасування наказів на призов особи на військову службу та зарахування до складу військової частини є виключно свідченням того, що законодавець при прийнятті зазначеної норми виключав можливість проходження військової служби особою, яка мобілізована до складу Збройних Сил України з порушенням вимог законодавства. 
Стаття 26 Закону №2232-XII встановлює ті випадки та підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби, які виникають після призову громадян на військову службу, а сам призов особи на військову службу під час мобілізації проведено у відповідності до вимог закону (інакше кажучи, процедура призову не ставиться під сумнів на предмет її законності та легітимності).
У даному ж випадку, звернувшись до суду, ОСОБА_1 оскаржує правомірність його призову на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу. 
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача-1 щодо призову позивача на військову службу та, як наслідок, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про зарахування останнього до особового складу цієї військової частини.
В абзаці третьому підпункту 10.2 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 “Про судове рішення в адміністративній справі” зазначено, що скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Відтак, правовим наслідком скасування оскаржуваних наказів є те, що вказані накази не породжують правових наслідків від моменту його прийняття, а правовідносини сторін повинні бути приведені до попереднього стану.
При цьому суд враховує, що Верховним Судом в постанові 11.04.2024 у справі №520/7954/22 підтверджено можливість звільнення особи з військової служби, у зв`язку із визнанням протиправним та скасуванням наказів про мобілізацію і зарахування до списків особового складу військової частини.
Наведеним спростовуються доводи представника відповідача-2 про безповоротну дію мобілізації. Протилежні ж висновки призвели б до неможливості відновлення порушеного права незаконно мобілізованих осіб.
Разом із тим, суд не позбавлений можливості відновити порушені права та захистити інтереси особи, послуговуючись принципом верховенства права та спираючись на статтю 129 Конституції України, яка визначає, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Обираючи такий спосіб захисту прав позивача, суду враховує, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 5 КАС України регламентовано, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Будь-який інший спосіб захисту, на переконання суду, не буде ефективним та справедливим, оскільки фактично допущені суб`єктом владних повноважень порушення будуть виправлятися за рахунок особи, щодо якої допущено порушення процедури.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Судовий захист повинен бути реальним та практичним, а не ілюзорним. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Конституційний Суд України в Рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Враховуючи вищевказане суд приходить до переконання, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача-2 виключити ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини.
Вищевказаний спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним та в повній мірі забезпечить повне припинення порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачі як суб`єкти владних повноважень не надали суду достатніх та беззаперечних доказів правомірності своїх дій в частині взяття на військовий облік, призову на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд звертає увагу, що за подання даного позову позивач сплатив судовий збір в сумі 1 211,20 грн, сплачений квитанцією від 17.12.2025
Разом з тим, розмір судового збору за поданням даного позову про визнання протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №351 від 24.11.2025 “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період” в частині призову ОСОБА_1 на військову службу та визнання протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2025 №179мтд “По стройовій частині” в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , становить 1 211,20 грн. 
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 необхідно стягнути судовий збір в сумі 1 211,20 грн (по 605,60 грн з кожного).
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №351 від 24.11.2025 “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період” в частині призову ОСОБА_1 на військову службу. 
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2025 №179мтд “По стройовій частині” в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок). 
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач-1: ІНФОРМАЦІЯ_12 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).
Відповідач-2: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя С.Ф. Костюкевич