ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/14798/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області, оформлені листом від 18.09.2025 за вих. №0300-0308-8/61961, щодо відмови в поновленні з 04.09.2025 пенсії ОСОБА_1 за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та її перерахунку з 04.09.2025 відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ з урахуванням розміру основних і додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 25.03.2025 за вих. № 53 про грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022 без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум; зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області поновити ОСОБА_1 з 04.09.2025 пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та провести перерахунок і виплату йому пенсії з 04.09.2025 відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ з урахуванням розміру основних і додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 25.03.2025 за вих. № 53 про грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022 без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що у лютому 2005 року позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) та з 25.03.2010 здійснено призначення і перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону 25.03.2025, на прохання позивача, надана довідка про його грошове забезпечення станом на 01.01.2022 за аналогічною посадою для призначення (перерахунку) основного розміру пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
ОСОБА_1 04.09.2025 звернувся до відповідача із заявою про поновлення йому пенсії за Законом № 2262-ХІІ і перерахунку йому пенсії на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону без обмеженням максимальним розміром, однак ГУ ПФУ у Волинській області 18.09.2025 відмовлено у проведенні такого перерахунку.
Підставою для відмови стало те, що перерахована пенсія складатиме 10 573,13 грн, що буде становити менше, ніж відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Відтак позивач уважає такі дії відповідача щодо відмови перерахунку пенсії безпідставними, а тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-16)
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 29).
У відзиві на позовну заяву від 22.12.2025 №0300-0902-8/86516 відповідач позовні вимоги не визнав мотивуючи тим, що звернення за призначення пенсії відбулося всупереч Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, відповідач не приймав рішення про призначення пенсії за вислугу років позивачу відповідно до Закону № 2262-ХІІ, а тому підстави для задоволення позову відсутні (арк. спр. 33-34).
Будь-яких інших заяв по суті справи чи клопотань на адресу суду від учасників справи не надходило.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 з 16.02.2005 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та по 24.03.2010 отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (арк. спр. 22).
На даний момент позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 про що йдеться у листі ГУ ПФУ у Волинській області від 01.04.2025 №4224-3218/Р-02/8-0300/25 (арк. спр. 18).
ОСОБА_1 04.09.2025 звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії уз проханням поновити виплату пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ без обмеження пенсії максимальним розміром і без застосування обмежуючих коефіцієнтів з врахуванням довідки Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 25.03.2025 № 53 (арк. спр. 19).
ГУ ПФУ у Волинській області листом від 18.09.2025 №0300-0308-8/61961 повідомлено, що поновлення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ буде здійснено за матеріалами справи і складатиме 10 573,13 грн.
У зв`язку з тим, що розмір пенсії відповідно до Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» є більший, а тому таке переведення на пенсію за Законом № 2262-ХІІ є недоцільним.
З питання перерахунку пенсії відповідно до Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру», на підставі довідки №53 від 25.03.2025, виданої Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону рекомендовано звернутися до будь-якого сервісного центру Пенсійного фонду України у Волинській області (арк. спр. 20-21).
Не погоджуючись із такими діями відповідача та уважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Конституції України громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом (частина перша статті 46 Конституції України).
В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі міжнародними зобов`язаннями України.
Формою здійснення особою права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки та реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею через уповноважені органи влади.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV визначено що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до частини одинадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII прокурорам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором.
Статтею 7 Закону № 2262-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
З огляду на наведені положення законодавства, особа, яка має право на отримання пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ та на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», має право вибору одного із видів пенсії, зокрема пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Суд враховує, що право позивача на отримання ним пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ не є спірним і не заперечується відповідачем.
Питання стосовно подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 30.01.2007 №3-1 (далі - Порядок № 3-1).
Пунктом 5 розділу ІІ постанови № 3-1 встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів.
При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).
Тобто, пунктом 5 розділу ІІ постанови № 3-1 встановлено обов`язок посадових осіб враховувати наявні у матеріалах пенсійної справи документи при розгляді заяви про переведення особи з одного виду пенсії на інший. Таким чином Правління Пенсійного фонду України диференціювало обсяг необхідних документів, які особа має подати до органу пенсійного фонду для призначення пенсії та для її перерахунку, виключивши необхідність повторного подання документів, які вже наявні у пенсійній справі для перерахунку пенсії, як надмірну та формальну вимогу.
Як видно з матеріалів справи, подана позивачем заява про призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ фактично є заявою про перехід на пенсію за іншим Законом, до якої позивачем долучено довідку Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 25.03.2025 № 53 для обрахунку нової пенсії.
Відповідно до статті 13 Закону №2262-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільненим зі служби у Службі судової охорони та звільненим зі служби у Національному антикорупційному бюро України за віком чи через хворобу, звільненим зі служби в органах та підрозділах цивільного захисту за віком чи за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Суд враховує, що відповідно до пункту 6 розділу ІV постанови № 3-1, рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви.
Рішення за результатами розгляду заяви засвідчується підписом керівника органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в пенсійній справі.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 5 днів з дня прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії видає або направляє особі повідомлення із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Зміст вищенаведених положень дає підстави дійти висновку, що результат розгляду порушеного у зверненні питання щодо призначення пенсії оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію.
У контексті наведеного суд зазначає, що, уникаючи формального підходу до оцінки дій суб`єктів владних повноважень, та з метою процесуальної економії, в судовій практиці непоодинокі випадки, коли суди розцінюють відповіді органу влади, оформлені листами, в якості рішень по суті спору. Проте в цій ситуації спеціальний нормативний акт чітко вимагає прийняття розпорядження, оскільки за його відсутності, у тому числі, неможливо оцінити позицію відповідача.
Визначена Порядком № 3-1 процедура є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «пенсійного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.
Водночас результат розгляду порушеного позивачем у заяві питання відповідач оформив листом від 18.09.2025 №0300-0308-8/61961 (арк. спр. 20-21), який не містить в собі інформації щодо невідповідності форми поданої заяви про призначення (переведення) пенсії за іншим законом Порядку № 3-1.
Також, суд зауважує, що твердження відповідача у вказаному листі про недоцільність поновлення виплати пенсії за Законом №2262-ХІІ через те, що розрахований розмір пенсії є меншим ніж той, який виплачується за Закону України «Про прокуратуру» є необґрунтоване, позаяк саме пенсіонер має право вирішити, який вид пенсії він бажає отримувати за умови додержання вимог, передбачених законом. Це означає, що за умови, якщо пенсіонер має право на виплату за декількома законами одночасно, і усі необхідні вимоги для цього дотримані, він вправі самостійно обрати вид своєї пенсії.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Суд зазначає, що встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень визначеним статтею 2 КАС України критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.
За таких обставин, суд наголошує на незаконності відмови пенсійного органу, оформленої листом, у розгляді заяви позивача про призначення пенсії відповідно до приписів Закону №2262-ХІІ.
Незрозумілим з листа пенсійного органу залишається питання обрахунку розміру пенсії позивача на підставі Закону №2262-ХІІ з урахуванням додатково поданої ОСОБА_1 довідки та приписів статті 13 Закону, оскільки зазначений в листі пенсійним органом розмір можливої пенсії позивача суперечить положенням цієї статті. 
Своєю чергою, зміст частини другої статті 9 КАС України дає підстави стверджувати, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, та за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.
Оскільки заява позивача у належний спосіб (з прийняттям відповідного рішення у формі розпорядження) розглянута не була, суд уважає, що належним захистом порушених прав позивача буде зобов`язання пенсійний орган повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву, у відповідності до вимог Порядку № 3-1, за результатами чого прийняти відповідне рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 300/3457/20 від 22.12.2023 та застосована П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 09.09.2024 у справі №420/5202/24.
З урахуванням встановлених обставин, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправної бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 , зареєстрованої за №8854/02-16 від 05.09.2025 про поновлення пенсії та зобов`язати відповідача розглянути по суті заяву повивача зареєстровану за №8854/02-16 від 05.09.2025 про поновлення пенсії у відповідності до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 30.01.2007 №3-1, з урахуванням висновків викладених в судовому рішенні.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 , зареєстрованої за №8854/02-16 від 05 вересня 2025 року про поновлення пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 , зареєстровану за №8854/02-16 від 05 вересня 2025 року про поновлення пенсії у відповідності до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30.01.2007 №3-1, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович