КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року

справа № 357/5084/25

провадження № 22-ц/824/2186/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.
при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
треті особи: Узинська державна нотаріальна контора Білоцерківського району, Київської області; ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2025 року, постановлене під головуванням судді Бебешко М.М., у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Узинська державна нотаріальна контора Білоцерківського району, Київської області; ОСОБА_3 , про визнання шлюбу недійсним,-
ВСТАНОВИВ:
10 квітня 2025 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє її представник - адвокат Босенко Юрій Григорович, звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить суд визнати недійним шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що в лютому 2025 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Малькевич Л.І, із заявою про прийняття спадщини після смерті рідного брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та з відповіді нотаріуса дізналася про те, що спадкоємцем першої черги є покійна дружина померлого брата ОСОБА_2 , яка є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_4 . На переконання позивачки, відповідачка уклала шлюб із ОСОБА_4 виключно з корисливих мотивів, з метою отримання спадщини. За таких обставин позивачка просить суд визнати недійсним шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.
Вимоги обґрунтовані тим, що судом було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 являються двоюрідними братом та сестрою, що достеменно встановлено судом та підтверджено відповідачем і що являється відповідно до ч. 3 ст. 26 СК України забороною укладення шлюбу.
Апелянту достеменно відомо, що відповідачка та ОСОБА_4 ні до укладення шлюбу, ні після, разом не проживали. Спільного господарства не вели, дітей від шлюбу не мають, спільного майна не набували, спільного сімейного бюджету не вели. Ні ОСОБА_4 , ні відповідачка жодного разу не повідомили скаржницю, що між ними зареєстрований шлюб, що вони являються подружжям, а про факт його укладення апелянт дізналась лише з повідомлення нотаріуса.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. 
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено позовні вимоги з приводу того, що шлюб, зареєстрований між відповідачкою ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_4 , мав ознаки фіктивного та такого, що був спрямований, виключно, на задоволення корисливих потреб відповідачки щодо набуття майна померлого чоловіка.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 27 березня 2020 року виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (а.с.45). Вказані особи між собою були двоюрідним братом та сестрою (а.с.48-53).
За життя ОСОБА_4 07 червня 2019 року склав заповіт, яким заповів ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 3,008 га (а.с.105).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.12).
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті рідного брата (а.с.13,74), про нотаріус повідомила їм про те, що вони не мають права на спадкування (а.с.14,76-77).
10 квітня 2025 року державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Київської області на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , на житловий будинок в селі Вербова Білоцерківського району та земельну ділянку, площею 3,0600 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с.100).
11 квітня 2025 року державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Київської області на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на заповітом після смерті ОСОБА_4 , на земельну ділянку, площею. 3,008 га, з кадастровим номером 3220483700:04:006:0037 (а.с.112).
У частині першій статті 1 СК України визначено засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (частина перша статті 24 СК України).
Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.
Сімейний союз жінки та чоловіка після реєстрації шлюбу породжує певні правовідносини між подружжям, породжує взаємні права і обов`язки. Виникають особисті немайнові та майнові відносини, наявність певних прав і обов`язків подружжя для забезпечення і реалізації прав членів сім`ї.
Згідно з частиною другою статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.
Під час розгляду справ про визнання шлюбу недійсним судам необхідно мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.
При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частина друга статті 41 СК України).
У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме з речей неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.08.2024 по справі № 641/1685/22.
Відповідно до статті 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц
Під час розгляду даної справи, судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не є заінтересованими у справі особами, а є лише односельцями відповідачки, з приводу того, що остання на протязі 30 років проживала з померлим ОСОБА_4 у незареєстрованих шлюбних відносинах, до офіційної реєстрації шлюбу між ними у 2020 році, та те, що відповідачка з ОСОБА_8 відносилися один до одного як чоловік та дружина.
Також, матеріали справи містять заповіт, складений за життя - 07 червня 2019 року ОСОБА_4 (а.с.105), згідно з яким останній, ще до укладення шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 , заповів останній земельну ділянку, розміром 3,008 га.
З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що немає підстав для визнання недійсним шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , оскільки стороною відповідача доведено, що між нею та померлим ОСОБА_4 існували відносини, притаманних подружжю, зокрема, наявністю спільного побуту, спільних прав та обов`язків, зокрема харчування та лікування.
Крім того, судом було вірно зазначено, що статтею 41 СК України передбачено право, а не обов`язок суду, визнати недійсним шлюб, зареєстрований між двоюрідними братом та сестрою.
Також, вказаною статтею визначено, що суд, при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним, має брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Оцінюючи зібрані у справі докази суд вірно вважав, що жодні права та інтереси, як відповідачки у справі ОСОБА_2 так і її померлого чоловіка ОСОБА_4 , в результаті укладення між ними шлюбу, порушеними не були.
За викладених обставин, які відповідають наявним у справі доказам, та правового обґрунтування - колегія суддів дійшла висновку, що доводи скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновки суду першої інстанції, судове рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст складено 06 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді