ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2939/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Богацької Н.С
Діброви Г.І.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватної фірми «Тєллус»
на рішення Господарського суду Одеської області
від 16 вересня 2025 року (повний текст складено 22.09.2025)
у справі № 916/2939/25
за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю
до відповідача Приватної фірми «Тєллус»
про стягнення 10840,55 грн.

суддя суду першої інстанції: Лічман Л.В.
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватної фірми «Тєллус» про стягнення неустойки за порушення умов Договорів про забезпечення осіб з інвалідністю допоміжними засобами реабілітації та їх ремонту на загальну суму 10 840,55 грн., з яких: штраф – 4481,50 грн. та пеня 6 359,05 грн. 
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладених між сторонами договорів:
- 15.11.2024 за № 20917114/2/24/633 Про надання послуг з післягарантійного ремонту допоміжних засобів реабілітації, технічного обслуговування крісел колісних підвищеної надійності та функціональності; 
-12.12.2024 за № 20917114/2/24/685 щодо забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) (ортопедичним взуттям); 
-12.12.2024 за № 20917114/2/24/686 щодо забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) (кріслами колісними); 
- 12.12.2024 р. № 20917114/2/24/687 щодо забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) (протезно-ортопедичними виробами (протезами верхніх та нижніх кінцівок, ортезами на хребет, ортезами на верхні кінцівки (крім компресійних рукавів) та нижні кінцівки), допоміжними засобами для особистого догляду та захисту (крім подушок протипролежневих); 
- 18.12.2024 р. № 20917114/2/24/742 щодо забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) (ортопедичним взуттям).
Так, Приватною фірмою «Тєллус» всупереч умовам вказаних договорів, виготовлено та забезпечено допоміжними засобами реабілітації з порушенням строків, встановлених в абз.7 п.37 та абз.14 п.39 Порядку забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, їх переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2012 № 321 (Порядок № 321), у зв`язку з чим нараховані штраф та пеня.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 у справі №916/2939/25 (суддя Лічман Л.В.) позовні вимоги задоволені. Стягнуто з Приватної фірми «Тєллус» (65031, м. Одеса, вул. Нестеренка Віталія, будинок 3/1, код 30210100) на користь Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (54005, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул. Кропивницького Марка, будинок 17, код 20917114) 4481/чотири тисячі чотириста вісімдесят одну/грн 50 коп. штрафу, 6359/шість тисяч триста п`ятдесят дев`ять/грн 05 коп. пені, 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/грн 40 коп. судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено порушення Приватною фірмою «Тєллус» умов укладених між сторонами Договорів, Порядку забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, їх переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2012 № 321, перевіривши розрахунок ціни позову, встановивши відповідність викладеної в ньому інформації фактичним обставинами та відсутність заперечень відповідача в частині арифметичної правильності здійснених позивачем нарахувань, господарський суд дійшов висновку, що Фонд має право на стягнення з позивача : 6359,05 грн пені, з яких: 2169,53 грн за Договором № 633; 230,76 грн за Договором № 685; 2309,15 грн за Договором № 686; 1587,19 грн за Договором № 687; 62,42 грн за Договором № 742;4481,50 грн штрафу за Договором № 633.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватна фірма «Тєллус» звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 у справі №916/2939/25 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні вимог Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю відмовити у повному обсязі.
Доводи та вимоги скаржника ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням прав матеріального та процесуального права, а саме неповним з`ясуванням всіх обставин справи, що мають значення для справи. 
Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу загальним положенням пунктів 37, 39 Порядку 321, проігнорувавши спеціальну умову пункту 6 розділу 2 укладених між сторонами Договорів, а саме особливий режим строку виконання зобов`язання у разі здійснення передоплати у 4 кварталі – у строк до трьох місяців, з обов`язком надати акт приймання-передачі, що суперечить положенням статті 629 Цивільного кодексу України.
Крім того, місцевим господарським судом було неправильно визначено початок перебігу строку виконання зобов`язання, оскільки юридичним фактом, з яким сторони пов`язали настання строку виконання – є надходження авансу, а не дата підписання Договорів. 
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 06.10.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Діброви Г.І.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватної фірми «Тєллус» було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/2939/25 до суду апеляційної інстанції.
16.10.2025 матеріали справи №916/2939/25 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 року у справі №916/2939/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватної фірми «Тєллус» на рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 у справі №916/2939/25. Вирішено розглянути апеляційну скаргу Приватної фірми «Тєллус» в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
29.10.2025 від Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив рішення Господарського суду Одеської області від 16 вересня 2025 року у справі № 916/2939/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватної фірми «Тєллус» – без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідно до умов укладених між сторонами Договорів, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати послуги за Договорами у строки, встановлені Порядком забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, їх переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2012 № 321, у зв`язку з чим, судом вірно зроблено висновок про стягнення з відповідача пені та шрафу.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Савенкова проти України" від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану – постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, перебування членів апеляційної колегії у відпустках, відрядженнях та лікарняних, принцип незмінності складу суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Приватної фірми «Тєллус» розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Між Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю та Приватною фірмою «Тєллус», як суб`єктом господарювання було укладено низку договорів щодо надання послуг та забезпечення осіб з інвалідністю і інших визначених категорій населення допоміжними засобами реабілітації.
Так, 15.11.2024 між сторонами укладено договір № 20917114/2/24/633 (далі – Договір № 633), відповідно до якого Приватна фірма «Тєллус» зобов`язалась надавати послуги з післягарантійного ремонту допоміжних засобів реабілітації та технічного обслуговування крісел колісних підвищеної надійності і функціональності на підставі заявок осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та їх законних представників. Фонд, зі свого боку, взяв на себе обов`язок оплатити фактично надані послуги. Загальна вартість договору становила 44 815,00 грн.
12.12.2024 сторонами також укладено договір № 20917114/2/24/685 (далі – Договір № 685), предметом якого було забезпечення осіб, визначених підпунктом 1 пункту 1 Порядку забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, їх переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2012 № 321 (далі – Порядок № 321), ортопедичним взуттям. Вартість такого договору становила 48 250,00 грн, а оплата повинна була здійснюватися в межах граничних цін та нормативів рентабельності, визначених наказами Міністерства соціальної політики.
Того ж дня сторони уклали договір № 20917114/2/24/686 (далі – Договір № 686), відповідно до якого Приватна фірма «Тєллус» зобов`язалась забезпечити осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, військовослужбовців, постраждалих та потерпілих від нещасних випадків на виробництві кріслами колісними. Ціна цього договору становила 291 652,00 грн.
Крім того, 12.12.2024 укладено договір № 20917114/2/24/687 (далі – Договір № 687), предметом якого було забезпечення осіб протезно-ортопедичними виробами, зокрема протезами верхніх та нижніх кінцівок, ортезами, а також допоміжними засобами для особистого догляду та захисту. Вартість Договору № 687 становила 1 588 978,00 грн.
Надалі, 18.12.2024 між сторонами укладено ще один договір – № 20917114/2/24/742 (далі – Договір № 742), який також стосувався забезпечення осіб протезно-ортопедичними виробами та допоміжними засобами для особистого догляду і захисту. Ціна цього договору становила 12 248,00 грн.
Умовами Договору № 633, зокрема підпунктами 1 та 8 пункту 1 розділу ІІІ, передбачалося, що Приватна фірма «Тєллус» зобов`язана надавати послуги відповідно до умов договору та Порядку № 321, а також дотримуватися строку їх надання, який не може перевищувати одного місяця з дати надходження щомісячних бюджетних асигнувань у межах створених попередніх замовлень.
Аналогічно, положеннями підпункту 4 пункту 1 розділу ІІІ Договорів № 685 та № 742, підпункту 6 пункту 1 розділу ІІІ Договору № 686, а також підпункту 5 пункту 1 розділу ІІІ Договору № 687 передбачено обов`язок суб`єкта господарювання дотримуватися строків виготовлення та забезпечення допоміжними засобами реабілітації, встановлених Порядком № 321.
Водночас пунктами 5 та 6 розділу ІІ усіх зазначених договорів сторони погодили можливість здійснення Фондом попередньої оплати у IV кварталі за умови отримання від Приватної фірми «Тєллус» письмового підтвердження про готовність виконати індивідуальні заявки. Така попередня оплата могла надаватися на строк до трьох місяців. У свою чергу, у разі її отримання Приватною фірмою «Тєллус» зобов`язувалась протягом цього строку забезпечити відповідних осіб необхідними допоміжними засобами реабілітації або повернути невикористані кошти.
Усі договори набрали чинності з моменту їх підписання та діяли до 31.12.2024, а в частині невиконаних зобов`язань – до повного їх виконання сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що фактичне виконання договорів та підписання актів приймання-передачі відбулося вже у 2025 році, а саме:
- за Договором № 633 послуги на суму 44 815,00 грн надано 12.02.2025;
- за Договором № 685 послуги на суму 48 250,00 грн надано 13.03.2025;
- за Договором № 686 послуги на суму 291 652,00 грн надано 19.03.2025;
- за Договором № 687 послуги на суму 1 428 355,00 грн надано 13.03.2025;
- за Договором № 742 послуги на суму 6 124,00 грн надано 13.03.2025.
Усі договори та відповідні акти приймання-передачі були підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками, що свідчить про прийняття Фондом результатів виконання без зауважень щодо їх якості чи обсягу.
19.06.2025 Фонд листом № 06.2-10/04/1137 звернувся до Приватної фірми «Тєллус» із вимогою сплатити 10 840,55 грн штрафних санкцій, передбачених пунктом 3 розділу VI Договорів № 633, № 685, № 686, № 687 та № 742. Підставою для нарахування штрафу Фонд визначив порушення строків виконання зобов`язань, установлених абзацом 7 пункту 37 та абзацом 14 пункту 39 Порядку № 321.
У відповідь листом від 08.07.2025 № 470 Приватна фірма «Тєллус» відмовилась від сплати штрафних санкцій, зазначивши, що послуги та забезпечення були здійснені у строки, визначені пунктами 5 та 6 розділу ІІ договорів, тобто протягом тримісячного строку після отримання попередньої оплати.
Вважаючи вищевикладені обставини і стали підставою для звернення Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача шртафу та пені.
Проаналізувавши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2).
За змістом положень статей 626, 627, 628 статті 11 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1).
Згідно ч.1 ст.611Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Судом встановлено, що між Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю та Приватною фірмою «Тєллус», як суб`єктом господарювання були укладені договори щодо надання послуг та забезпечення осіб з інвалідністю і інших визначених категорій населення допоміжними засобами реабілітації
Надаючи оцінку правовій природі укладеного між сторонами договору, суд зауважує, що останній фактично є договором про надання послуг.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, штрафу, колегія суддів апеляційної інстанції вказує наступне.
Слід зазначити, що чинне законодавство не встановлює обмежень для учасників господарських відносин щодо передбачення в договорі можливості одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Одночасне стягнення штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України.
Матеріалами справи підтверджується, та вірно встановлено місцевим господарським судом, що Приватна фірма «Тєллус» не виконала належним чином покладені на неї договірні зобов`язання щодо надання послуг у строки, визначені абз. 7 п. 37 та абз. 14 п. 39 Порядку №321, що суперечить вимогам ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк, а одностороння відмова від їх виконання не допускається.
Оскільки відповідач не забезпечив надання передбачених договорами послуг у погоджені сторонами строки, він допустив прострочення виконання зобов`язання у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України та умов укладених між сторонами Договорів.
Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи положення ст. 204 Цивільного кодексу України щодо презумпції правомірності правочину, який не був визнаний судом недійсним у встановленому порядку, договір про надання послуг є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Пунктом 3 розділу VI Договорів №№ 633, 685, 686, 687, 742 сторони погодили спеціальні наслідки порушення строків виконання зобов`язань. Зокрема, передбачено, що у разі несвоєчасного надання послуг територіальне відділення Фонду має право стягнути з виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочення. Крім того, у випадку, якщо прострочення триває понад тридцять календарних днів, на виконавця додатково покладається обов`язок сплатити штраф у розмірі 10 відсотків вартості невиконаного у строк зобов`язання.
Перевіряючи доводи позивача щодо наявності підстав для застосування передбачених договорами штрафних санкцій, колегією суддів перевірено здійснений Фондом розрахунок ціни позову, співставних його із умовами кожного із договорів, датами виникнення та тривалості прострочення, а також із розміром невиконаних зобов`язань.
Так, розрахунок пені та штрафу здійснений позивачем відповідно до умов договорів та чинного законодавства, а наведені у ньому відомості узгоджуються з фактичними обставинами справи. При цьому відповідач не подав жодних заперечень щодо правильності визначення періоду прострочення, чи арифметичного розрахунку заявлених до стягнення сум.
За таких обставин колегія суддів апеляційної інстанції вказує про наявність правових підстав для стягнення з Приватної фірми «Тєллус» пені у загальному розмірі 6 359,05 грн, а саме: 2 169,53 грн — за Договором № 633; 230,76 грн — за Договором № 685; 2 309,15 грн — за Договором № 686; 1 587,19 грн — за Договором № 687; 62,42 грн — за Договором № 742. 
Крім того, з огляду на те, що прострочення виконання зобов`язань за Договором № 633 перевищило тридцять календарних днів, суд визнав обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача також штрафу у розмірі 4 481,50 грн, передбаченого п. 3 розділу VI зазначеного договору.
В обґрунтуванням вимог викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилається, що місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваного рішення було неправомірно застосування судом загальних приписів Порядку № 321, замість спеціальної договірної умови, а саме п.6 розділу ІІ Договорів.
Так, відповідно до розділу ІІІ Договорів, сторонами погоджено, що суб`єкт господарювання, а саме Приватна фірма «Тєллус» зобов`язана надати послуги за Договором у строки, встановлені Порядком № 321.
Відповідно до абзацу 7 пункту 37 Порядку, строк проведення обслуговування або ремонту засобу реабілітації становить не більш одного місяця з дня укладання Договору між сторонам. Забезпечення особи засобом реабілітації здійснюється суб`єктом господарювання не пізніше 45 робочих днів з дати укладання договору мж сторонам.
З огляду на вищевикладене, умовами укладених між сторонами Договорів погоджено, що саме у відповідності до умов Договорів та у строки визначені вказаним Порядком надаються послуги.
Посилання скаржника на пункт 6 розділу ІІ Договору, як можливість зміни строків надання послуг, через надходження передоплати наприкінці бюджетного періоду, є помилковим.
Абзацом 17 пункту 40 Порядку № 321 передбачено, що на підставі рішення Міністерства соціальної політики України у IV кварталі кожного року може здійснюватися попередня оплата строком не більше трьох місяців для виконання індивідуальних заявок осіб на виготовлення засобів реабілітації, а також надання послуг з їх гарантійного і післягарантійного ремонту та технічного обслуговування.
Наведена норма спрямована виключно на врегулювання механізму фінансування таких послуг та допускає можливість перерахування суб`єкту господарювання авансових коштів. Водночас її зміст не дає підстав для висновку про зміну або продовження строків виконання основного зобов`язання щодо виготовлення та надання допоміжних засобів реабілітації.
Саме з метою реалізації вказаної норми сторони у п. 6 розділу ІІ договорів погодили, що у разі отримання попередньої оплати Суб`єкт господарювання зобов`язаний протягом трьох місяців надати територіальному відділенню Фонду акт приймання-передачі робіт (наданих послуг), попередньо забезпечивши осіб, визначених підп. 1 п. 1 Порядку № 321, відповідними допоміжними засобами реабілітації на суму отриманого авансу, або повернути невикористану частину таких коштів.
Отже, встановлений у п. 6 розд. ІІ договорів тримісячний строк стосується виключно строку використання попередньої оплати та звітування за неї, а не строку належного виконання зобов`язань за договорами.
Такий висновок узгоджується і зі структурою договорів. Положення пункту 6 включено сторонами до розд. ІІ «Ціна договору та порядок оплати», який регламентує фінансові питання та порядок проведення розрахунків. Натомість питання строків виготовлення та забезпечення осіб допоміжними засобами реабілітації врегульовано у розд. ІІІ «Права та обов`язки сторін», яким прямо передбачено обов`язок Суб`єкта господарювання дотримуватися строків, визначених Порядком № 321. З огляду на це посилання відповідача на п. 6 розд. ІІ договорів як на підставу для зміни строків виконання зобов`язань є безпідставним.
Положеннями ст.86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області 16.09.2025 у справі №916/2939/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватної фірми «Тєллус» – без задоволення.
Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області 16.09.2025 у справі №916/2939/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватної фірми «Тєллус» – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Богацька Н.С.

Суддя Діброва Г.І.