Справа № 449/643/25 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3486/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - судді Ніткевича А.В. 
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Бриковської Дар`ї Олексіївни на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 вересня 2025 року в складі судді Гуняк О.Я. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, - 
встановив:
У травні 2025 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до виповнення дитиною повноліття. 
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 09 лютого 2024 року між нею та відповідачем укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та складений відповідний актовий запис № №7. У шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає разом із нею. На даний час, вони з відповідачем не проживають разом. 
Стверджує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Наголошує, що в дитини є проблеми із здоров`ям так як вона передчасно народжена. Відповідно до заключення дитячого невролога від 06.09.2024 року донька потребує курсу фізичної реабілітації, а згідно висновку дитячого невролога від 25.11.2024 р. в них попереду планове МРТ, ерготерапія та інші рекомендації. Стверджує, що на всі ці планові медичні огляди, обстеження та реабілітації необхідні чималі кошти. Вважає, що такий рівень вона одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 10 000,00 (десять тисяч ) гривень оскільки відповідач веде підприємницьку діяльність та має постійний дохід, тому утримання у вказаному розмірі є цілком посильне для нього. Просила позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 вересня 2025 року позов задоволено. 
Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07.05.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подала адвокат Бриковська Д.О. Вважає рішення таким, що не в повній мірі відповідає засадм справедливості, пропорційності та обгрунтованості. 
Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що відповідач не заперечує свого обов`язку щодо утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Однак, з врахуванням принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дитини та фінансові можливості відповідача, згідний сплачувати 5000,00 грн. щомісячно. 
Вказує на те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд звернув увагу на наявність у відповідача нерухомого майна, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки у відповідача немає жодного рухомого чи нерухомого майна у власності, матеріали справи такої інформації не містять. 
Судом безпідставно зазначено про наявність у відповідача достатнього доходу, проте судом не враховано, що частина коштів на банківських рахунках це кредит, частина яких належить як фізичній особі-підприємцю та фізичній особі. Судом не досліджено банківських виписок з рахунків. До уваги взято лише загальний розмір надходжень, при тому, що відповідач переводив кошти між своїми банківськими рахунками. Також зауважує, що відповідач як ФОП несе витрати під час здійснення своєї підприємницької діяльності. Суд не відрізняє поняття «дохід» та «прибуток». Загальний прибуток відповідача за 2024 рік становить 57 469,57 грн, що є менше середнього показника заробітної плати по регіону, згідно даних Головного управління статистики у Львівській області, при тому, що з даного прибутку відповідач ще навчається на платній формі навчання, за яке самостійно справляє плату, відповідно немає можливості сплачувати 10 000,00 грн. аліментів. Окрім того, наголошує, що сплачує аліменти на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку в розмірі 5000,00 грн. щомісячно (справа №449/642/25). Також додає, що з отриманого доходу виникає сплата податкового зобов`язання у розмірі 5%, що на 2024 рік становить 69736,57 грн., витрат на сплату єдиного соціального внеску у 2024 році у розмірі 18744,00 грн. 
Вказує, що при визначенні розміру аліментів, з огляду на те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування, слід виходитини із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що у даному випадку становить 23 436,00 грн. (середня зарплата, яка опублікована на сайті Головного управління статистики у Львівській області у розділі «Оплата праці та соціально-трудові відносини»). 
Наголошує також на тому, що стороною позивача не доведено факту проведення щомісячних затрат на утримання дитини на визначену суму в 10 000,00 грн. Крім того, визначений судом розмір аліментів на дитину в 10 000,00 грн. є необгрунтованим, враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони в шлюбі між собою.
Додає, що витрати описані стороною позивача на проведення обстеження та лікування не входять до розміру аліментів, разом з тим, позивач не заявляла окремий позов про стягнення додаткових витрат на дитину. 
Просить рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 вересня 2025 року в частині визначенні розміру аліментів змінити, зменшивши їх розмір з 10 000,00 грн. до 5 000,00 грн. щомісячно. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Вказує на те, що дитина з інвалідінстю потребує значно більших щоденних витрат, і ці витрати не можуть розцінюватися як додаткові, а мають обов`язковий характер для забезпечення її життя та здоров`я. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи з такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач проживає окремо від позивачки і дитини, не надає їй матеріального утримання, а тому неналежним чином виконує обов`язки з утримання дитини.
Враховуючи передбачений ст. 180 СК України обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та обставини, які мають бути враховані при визначені розміру аліментів, що передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, врахував вік дитини, потреби на її утримання у цьому віці, необхідність у медичному нагляді, у зв`язку із наявним захворюванням, наявність достатнього доходу у відповідача. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09 лютого 2024 року зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Перемишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 09.02.2024 р. та складено відповідний актовий запис №07. 
У шлюбі в сторін народилась донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження дитини Серії НОМЕР_2 . 
Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади №2025/001310674 від 29.01.2025 р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно із Витягом з реєстру територіальної громади №2025/001312686 від 29.01.2025 за цією ж адресою також зареєстрована малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не заперечується відповідачем.
Відповідно до консультації дитячого невролога (а.с.12) від 08.06.2024 р., ОСОБА_3 , 08.06.2024 року, встановлено діагноз: G93.4-Енцефалопатія, неуточнена, R62.0 затримка етапів розвитку, P91.21 церебральна лейкомаляція у новонародженого, кістоза.
Згідно із висновкои дитячого невролога від 25.11.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено спастичний тетрапарез. Рекомендовано: планово МРТ головного мозку, фізична терапія, ерготерапія. 
Відповідно до медичного висновку №12 про дитину з інвалідністю віком до 18 років, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено дитячий церебральний параліч: спастичний тетрапарез (G80.03), що відповідає розділу 1 пункту 2 підпункту 2.1 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років. Висновок дійсний до 16.07.2030. 
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, код ЄДРПОУ 3653303519. Згідно податкових декларацій за 2023-2024 року отримує дохід від підприємницької діяльності та є платником ЄСВ (22% в місяць). Дохід за 2024 рік становить 1394727,37 грн. Для ведення підприємницької діяльності відповідач здійснює закупівлю товарів, що стверджується видатковими накладними №12102 від 12.02.2024 р., №10101 від 10.01.2024 р., №11101 від 11.01.2024 р., №24101 від 24.01.2024
Згідно із медичною карткою стаціонораного хворог від о №15790 від 22.07.2025 ОСОБА_1 був госпіталізований з діагнозом: І11.9 Гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба з переважним ураженням серця без (застійної) серцевої недостатності.
Відповідно до довідки виданої в.о. ректора університету Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.3. Ґжицького від 30.05.2025 року, № від №1073-03/3, ОСОБА_1 є аспірантом очної денної форми здобуття освіти другого року навчання за рахунок коштів фізичних та /або юридичних осіб за спеціальністю 073 Менеджмент Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького. Термін навчання з 01 жовтня 2023 року по 30 вересня 2027 року. 
Згідно із Договором про надання платної освітньої послуги №134Мен-ДН/23 від 21.09.2023 загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання становить 139260,00 грн.
У відповіді заступника начальника РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 03.07.2025 р. зазначено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ) станом на 03.06.2025р. за громадянином ОСОБА_1 у ТСЦ МВС №4644 зареєстровано автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2014року випуску, об`єм двигуна 2359см куб., дата реєстрації 10.11.2020. Також за громадянином ОСОБА_1 26.12.2019 у ТСЦ МВС №4643 реєструвався автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2007року випуску, об`єм двигуна 1995 см. Куб. Цей автомобіль 14.12.2022 у ТСЦ МВС №4646 було перереєстровано на нового власника.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. 
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2563 гривні, тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 2563 грн.
Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Отже, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18)).
Встановивши, що дитина сторін проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, а відповідач не надає коштів на її утримання, суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання доньки, оскільки основний тягар утримання припадає саме на матір. При цьому, саме на обох батьків покладається забезпечення таких умов дітям до досягнення ними віку вісімнадцяти років. Про свій обов`язок щодо утримання дитини не заперечував відповідач протягом розгляду справи як судом першої так і апеляційної інстанції. 
Таким чином, винсновок про стягнення аліментів грунтується на вимогах чинного законодавства. 
Вирішуючи питаня про розмір аліментів, які необхідно стягувати, суд першої інстанції врахував стан здоров`я дитини, яка є особою з інвадністю до 18 років і потребує постійного медичного спостереження та нагляду, що створює для позивачки, як матері дитини, додакові зусилля для виховання дитини, так і стан здоров`я відповідача, який є працездатною особою та здійснює підприємницьку діяльність, від якої отримує дохід, відсутність у відповідача інших дітей, осіб яких він за законом повинен утримувати. 
В свою чергу, в апеляційній скарзі апелянт фактично не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів 10000 грн., які вирішено стягувати в користь позивачки на утримання доньки. 
Аналізуючи зазначені вище норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.
Однак, цей розмір є мінімальною межею. Максимальна межа, навпаки, не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.
Як стверджує відповідач, він згідний сплачувати алміенти в розмірі 5000,00 грн, при цьому покликається на те, що він є фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування, а тому слід виходити із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, яка за даними Головного управління статистики у Львівській області становить 23436,00 грн.
Надаючи правову оцінку доводам апелянта, колегія суддів виходить з такого.
Згідно із нормами ПК України, фізична особа-підприємець, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, веде спрощений облік доходів і витрат. Для таких осіб не передбачено визначення чистого доходу.
Підприємство - юридична особа, яка на день введення в дію цього Закону зареєстрована в організаційно-правовій формі державного підприємства (державного комерційного підприємства, державного некомерційного підприємства, казенного підприємства), комунального підприємства (комунального комерційного підприємства, комунального некомерційного підприємства), спільного комунального підприємства, приватного підприємства, дочірнього підприємства, іноземного підприємства, підприємства об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки), підприємства споживчої кооперації (ст. 1 ЗУ «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб»).
Згідно із п. 291.2 ст. 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 ПК України, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Згідно з п. 292.14 ст. 292 ПК України, визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Тобто, фізична особа-підприємець, яка знаходиться на спрощеній системі оподаткування не вираховує свій чистий дохід і, відповідно, не здійснює оподаткування чистого доходу, а сплачує фіксовану суму податку в залежності від групи, яку вона обрала.
Натомість, чистий дохід (доходи - витрати), розраховується для фізичних осіб та для ФОП, які не обрали спрощену систему оподаткування. Так, відповідно до ст. 164 ПК України, базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування, ІІІ група, з оподаткуванням доходу 5%, а тому в даному випадку відповідач не вираховує свій чистий дохід.
Колегія суддів відмічає, що поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується, виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень. Сам розмір середньої заробітної плати, як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 759/1727/16.
Виходячи з наведеного, застосування середньої заробітної плати для даної місцевості для визначення розміру аліментів має значення у разі визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) та у разі визначення розміру заборгованості згідно ч. 2 ст. 195 СК України, а у разі визначення розміру аліметів у твердій грошовій сумі, даний показник значення немає, оскільки у даному випадку суд виходить з принципу захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалась обома батьками. 
На переконання колегії суддів, визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, який підлягає індексації відповідно до Закону, якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батьків.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачкою не доведено належними доказами наявність правових підстав для стягнення аліментів в розмірі 10000 грн. на дитину щомісячно, до досягнення нею повноліття, при цьому, відповідно до ст. 185 СК України, витрати, що викликані особливими обставинами, зокрема хворобою або каліцтвом дитини, віднесені законодавцем до додаткових витрат на дитину, однак з такими вимогами позивачка в межах даної справи не зверталася, відповідно оцінку таким обставинам суд першої інстанції не надавав.
Надавши належну оцінку доказам, врахувавши наведені норми законодавства, положення ст. 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дітям необхідного матеріального утримання, факт часткового визнання відповідачем позовних вимог, що свідчить про його намір брати участь в утриманні своєї дитини, з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав неповнолітньої дитини та прав відповідача, апеляційний суд вважає, що розмір аліментів в сумі 8000 грн. буде справедливим, виваженим і розумним, відповідатиме інтересам та потребам дитини, буде необхідним для забезпечення належних умов для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.
Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч. 1 ст. 192 СК України).
При цьому, як зазначено вище, відповідно до ст. 185 СК України, витрати, що викликані особливими обставинами, зокрема хворобою або каліцтвом дитини, віднесені законодавцем до додаткових витрат на дитину, що надає право позивачці ОСОБА_2 , окрім вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини, звернутися із окремим позовом про стягнення додавткоих витрат на дитину, які викликані хворобою дитини.
Одночасно суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі не підлягає застосуванню показник у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки законодавець у ч.2 ст.18 СК України визначив обов`язкове проведення щорічної індексації розміру аліментів, визначених судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів необхідно змінити, зменшивши розмір до 8000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 07 травня 2025 року, до досягнення дитиною повноліття, що відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим сторонами доказам та положенням СК України.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, - 
ухвалив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бриковської Дар`ї Олексіївни задовольнити частково. 
Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 вересня 2025 року в частині розміру стягнутих аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити, зменшити розмір аліментів з 10 000 грн до 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 07 травня 2025 року, до досягнення дитиною повноліття.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2026 року.

Головуючий      А.В. Ніткевич

Судді       С.М. Бойко

С.М. Копняк