ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/400/25  Номер провадження 11-кп/814/719/26	Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1  Доповідач ап. інст. ОСОБА_2 	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого – ОСОБА_2 , 
суддів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем – ОСОБА_5 ,
за участі прокурора – ОСОБА_6 , 
обвинуваченого – ОСОБА_7 ,
захисника – адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12025170000000145 за апеляційною скаргою прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29.04.2025,

встановила:
Цим вироком 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудка Гребінківського району Потавської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, одруженого, працюючого водієм в ПП «Білоцерківська агропромислова група», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.
Згідно зі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки на підставі ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів, процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
18 лютого 2025 року, близько 06 години 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом марки Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в темний час доби по вул. Гоголя в с. Красногорівка Миргородського району Полтавської області, в напрямку с. Дзюбівщина, проїхавши територію № 81, порушивши вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, вчинив наїзд на велосипедиста - потерпілого ОСОБА_9 , який рухався на велосипеді по правому краю проїзної частини у напрямку, попутному із напрямком руху транспортного засобу. у результаті чого потерпілий ОСОБА_9 загинув на місці події.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, прокурор просив скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв?язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопрушення та особі обвинуваченого, внаслідок м?якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 4 років позбалення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд при призначенні покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 75 КК України належним чином не мотивував своє рішення, не врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення та його ступінь тяжкості. Не врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, грубо порушивши вимоги Правил дорожнього руху у результаті чого настали тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.
Крім того, місцевий суд, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання не конкретизував, від вдбування якого саме покарання звільнив з іспитовим строком. 
Інші учасники провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ніким із учасників провадження не оспорюється, докази стосовно фактичних обставин кримінального провадження місцевим судом на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувались. 
При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; особу обвинуваченого, який не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працює, є особою похилого віку, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; наявність обставин, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди) та відсутність обставин, що обтяжують покарання. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Також місцевий суд правильно врахував, що ОСОБА_7 не є суспільно небезпечною особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини вчинення кримінального правопорушення та факт вжиття обвинуваченим заходів для усунення негативних наслідків його діяння безпосередньо після події, відшкодування шкоди потерпілій та відсутність претензій з її сторони та позицію щодо призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі.
З урахуванням викладеного вище, висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання відповідає вимогам ст. 75 КК України. Крім того, такий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові КК ВС у рішенні №623/1555/20 від 17.04.2025, який за схожих обставин вважав за можливе застосувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком.
Тому доводи прокурора про неправильне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, є необгрунтованими.
Разом з тим, доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання, є слушними.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України та абз. 1 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вбачається, що звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком можливо осіб, яким призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі та позбавлення волі. 
Крім того, як вбачається з висновку ВС у постанові №761/22398/17 від 02 вересня 2020 року, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за ст. 75 КК не допускається. 
Також, при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд може призначити додаткові покарання, а саме штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що у даному випадку підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання з іспитовим строком відсутні, тому обвинуваченому необхідно призначити додаткове покарання, яке підлягає реальному виконанню.
Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ст. 413 цього Кодексу, є, зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора – частковому задоволенню.
У зв`язку з набранням законної сили вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29.04.2025, яким було вирішено питання щодо зняття арешту, накладеного на автомобіль Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_2 , клопотання представника ПП «Білоцерківська агропромилова група» - ОСОБА_10 про скасування арешту, накладеного на зазначений транспортний засіб, колегією суддів не вирішується.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29.04.2025, щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та роботи.
В іншій частині залишити вирок без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2 

Судді ОСОБА_3 

ОСОБА_4