ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/10227/25	

Головуючий суддя І інстанції – Рябчук О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 в адміністративній справі №160/10227/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо застосування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 р. у адміністративній справі № 160/4998/24 з 26.11.2023 року показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014, 2015 та 2016 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області застосувати при призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 р. у адміністративній справі № 160/4998/24 з 26.11.2023 року показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020, 2021 та 2022 роки, відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки за призначенням пенсії ОСОБА_1 звернувся до органів Пенсійного фонду України в листопаді 2023 року, судом за результатом судового розгляду зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву Позивача про призначення пенсії від 26.11.2023 р. та враховуючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання рішення суду Позивачу було призначено пенсію за вислугу років з 04.09.2023 р. по довічно, що підтверджується матеріалами справи, то обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років повинно було здійснюватись із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020-2022 роки. Показник середньої заробітної плати (доходу) за 2020-2022 роки, який мав би бути застосований при розрахунку пенсії Позивача, становить 12 236, 71 грн., тобто є значно вищим показника, застосованого Відповідачем. Відтак, при визначенні розміру пенсії позивача за формулою, зазначеною в ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії, тобто за 2020-2022 роки, прямопропорційно вплинуло б на збільшення пенсії позивача. Вказано, що після першого призначення позивачу пенсії за вислугу років у 2006 році він отримував її лише два місяці, а в подальшому протягом 2006-2023 р.р. продовжував працювати та, відповідно, сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впродовж 17 років.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та на виконання рішення суду від 16.04.2024 року у справі №160/4998/24 йому було призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. а ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні.
30.10.2024 року представник позивача звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з запитом про проведення перерахунку призначеної пенсії з урахуванням показників середньої заробітної плати за 2020 – 2022 роки.
У відповідь на звернення листом від 01.11.2024р. Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що рішення суду було виконано в межах резолютивної частини. Розмір пенсії після виконання рішення суду з 26.11.2023 становить 19660,43грн., з 01.03.2024 21179,19грн.
Заробіток для обчислення пенсії ОСОБА_1 з 26.11.2023, який визначений за періоди роботи з 01.07.2000 по 30.09.2023, становив 46370,08грн. ( 7405,03грн. х 6,26197, де 7405,03грн. – середній заробіток по народному господарству, який застосовується для пенсії, призначених по 31.12.2019 (заявнику вже призначалась пенсія за вислугу років в 2006 році)); 6,26197 індивідуальний коефіцієнт для обчислення).
11.11.2024 року представник позивача повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з запитом про проведення перерахунку призначеної пенсії з урахуванням показників середньої заробітної плати за 2020 – 2022 роки.
14.11.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві надано лист №2600-0202-8/219155, яким повідомлено, що при призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 26.11.2023 було застосовано середній заробіток по народному господарству, який застосовується для пенсій, призначених по 31.12.2019 – 7405,03 грн. (заявнику вже призначалась пенсія за вислугу років в 2006 році).
Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при призначенні пенсії за вислугу років із застосуванням показників середньої заробітної плати по Україні за 2021 – 2019 роки, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при призначенні позивачу пенсії за вислугою років з 04.09.2023 правомірно застосовано розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017, 2018, 2019 роки.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
З 01.01.1992 постановою Верховної Ради України від 06.12.1991 №1931-XII введено в дію Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01.04.1992 - в повному обсязі.
Відповідно статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. 
Також, приписами ст. ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Отже, з 01.01.2004 Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та йому була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII на виконання судового рішення у справі № 160/4998/24.
З матеріалів справи видно, що у 2006 році позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII.
Отже, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що на виконання судового рішення у справі № 160/4998/24 фактично відбулось повторне призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , а тому в даній справі відсутнє призначення пенсії за різними законами, а призначення пенсії позивачеві у 2006 та у 2023 році відбувалась на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII.
Повторне призначення пенсії за вислугу років передбачає перерахунок, який враховує лише страховий стаж, набутий після попереднього перерахунку або призначення, а не змінює показник середньої заробітної плати, який було враховано раніше.
Зважаючи на те, що заява позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області фактично стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за вислугу років), яка вже була призначена позивачу у 2006 році, тому пенсія за вислугу років не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (за 2020, 2021, 2022 роки).
Що стосується посилань позивача на те, що наслідком виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 р. у адміністративній справі № 160/4998/24 стало нове призначення, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки в межах наведеної справи вирішувалось питання відповідності позивача приписам ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак не вирішувалось та не досліджувалось питання щодо наявності у останнього права на застосування при призначенні пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020, 2021 та 2022 роки, відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в контексті попереднього призначення пенсії за вислугу років у 2006 році.
Що стосується посилань позивача на те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не заперечував відносно задоволення позову, не подав до суду відзиву на позовну заяву, що в силу припису ч. 4 ст. 159 КАС України мало б бути кваліфіковано судом першої інстанції як визнання позову, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки наведеними приписами визначено саме право суду кваліфікувати неподання відзиву як визнання суб`єктом владних повноважень позову виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому, згідно ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалам
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 в адміністративній справі № 160/10227/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко