ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року	справа № 380/24169/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НАЦІОНАЛЬНОЇ СОЦІАЛЬНОЇ СЕРВІСНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної соціальної сервісної служби України (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо не надання позивачу публічної інформації на його запит від 19.11.2025; 
- зобов`язати відповідача повторно розглянути запит позивача від 19.11.2025 та надати повну запитувану інформацію.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи головуючою суддею визначено суддю Кисильову Ольгу Йосипівну.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно розпорядження керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду відповідно до п.2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведено повторний автоматизований розподіл справи №380/24169/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями головуючою суддею визначено суддю Морську Галину Михайлівну.
Ухвалою від 29.01.2026 справа прийнята до провадження.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 19 листопада 2025 року звернувся до Національної соціальної сервісної служби України із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати текст законопроєкту «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав осіб, які належать до національних меншин (спільнот) України», копію листа Державної служби України з етнополітики та свободи совісті, яким цей проєкт було надіслано на погодження центральним органам влади, а також усі додатки до законопроєкту та документи, які Нацсоцслужба надіслала у відповідь при погодженні законопроєкту, включно зі службовими записками та супровідними листами. Запит містив уточнення про виправлення технічної неточності щодо назви органу, який надсилав документ, із проханням розглядати запит як єдиний. У відповіді Нацсоцслужба повідомила, що розпорядником інформації є інший орган Державна служба з етнополітики та свободи совісті - і порадила звернутися саме до нього, не надавши при цьому жодного з документів, які перебувають у власному володінні, та не переспрямувавши запит належному розпоряднику, як цього прямо вимагає закон. Відповідач не надав копій отриманих документів, не надав жодних додатків чи матеріалів, отриманих у межах погодження законопроєкту, не повідомив причин відсутності таких документів та не здійснив пересилання запиту належному розпоряднику, обмежившись рекомендацією самостійно звернутися до іншого органу. Зі списку розсилання, який був доданий до матеріалів, чітко вбачається, що Нацсоцслужба була одержувачем цього законопроєкту та пакета документів до нього, оскільки включена до офіційного переліку адресатів Державної служби з етнополітики та свободи совісті (п.14 списку). Таким чином, у володінні відповідача перебуває запитувана інформація, і він був зобов`язаний надати її в межах своєї компетенції. Надання відповіді у вигляді поради звернутися до іншого органу без пересилання запиту і без надання будь-якої інформації, що фактично містилася у відповідача, суперечить закону та є протиправною бездіяльністю.
Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.
Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що 30.10.2025 до Нацсоцслужби листом з Державної служби України з етнополітики та свободи совісті від 29.10.2025 № 6932/04-0203/25 надійшов на погодження проект Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав осіб, які належать до національних меншин (спільнот) України», опрацювавши проект закону, листом від 06.11.2025 № 0000-02.2-5/3707-2025/12739 відповідач направив для погодження позицію Нацсоцслужби по вказаному проєкту закону до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України. 
18 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Нацсоцслужби з запитом на отримання публічної інформації щодо надання тексту законопроєкту "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав осіб, які належать до національних меншин (спільнот) України", який був надісланий Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України для погодження центральними органами влади (ймовірно листом № 6932/04-0203/25 від 29.10.2025); копію самого листа ДЕСС, яким було скеровано зазначений законопроєкт; усі додатки до цього листа та/або законопроєкту, а саме, але не виключно: порівняльну таблицю, пояснювальну записку, техніко-юридичне обґрунтування, усі інші додатки, що подавалися разом із документом. Відповідь, надіслану Нацсоцслужбою, включно з додатками: (копії супровідних листів, усі додатки до цієї відповіді, за наявності — службові записки та інші документи, що були надані як погодження або зауваження). 19 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Нацсоцслужби з аналогічним запитом на інформацію та проханням розглянути один запит з врахуванням виправлення, оскільки попередній запит надіслано с помилкою. (ПОМИЛКОВО Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України. МАЄ БУТИ Державною службою України з етнополітики та свободи совісті). Зазначені запити на інформацію автоматично зареєстровані за допомогою СЕВ ОВВ за № ПІ/132-2025 від 18.11.2025 та № ПІ/133-2025 від 19.11.2025 відповідно. 
У зв`язку з відсутністю інформації щодо погодженої позиції Нацсоцслужби Міністерством соціальної політики сім`ї та єдності України на момент звернення ОСОБА_1 до Нацсоцслужби із запитом, листом від 21 листопада 2025 року № 0000-02.3-ПІ/132-2025/13370 Нацсоцслужбою з дотриманням вимог статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надано відповідь на запит на інформацію, в якій повідомлено, що розпорядником інформації щодо проекту Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав осіб, які належать до національних меншин (спільнот) України” є Державна служба України з етнополітики і свободи совісті. Та порадили звернутись для отриманням даної інформації до Державної служби України з етнополітики і свободи совісті як до належного розпорядника.
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши надані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне. 
18 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Нацсоцслужби з запитом на отримання публічної інформації щодо надання тексту законопроєкту "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав осіб, які належать до національних меншин (спільнот) України", який був надісланий Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України для погодження центральними органами влади (ймовірно листом № 6932/04-0203/25 від 29.10.2025); копію самого листа ДЕСС, яким було скеровано зазначений законопроєкт; усі додатки до цього листа та/або законопроєкту, а саме, але не виключно: порівняльну таблицю, пояснювальну записку, техніко-юридичне обґрунтування, усі інші додатки, що подавалися разом із документом. Відповідь, надіслану Нацсоцслужбою, включно з додатками: (копії супровідних листів, усі додатки до цієї відповіді, за наявності — службові записки та інші документи, що були надані як погодження або зауваження). 
19 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Нацсоцслужби з аналогічним запитом на інформацію та проханням розглянути один запит з врахуванням виправлення, оскільки попередній запит надіслано с помилкою. (ПОМИЛКОВО Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України. МАЄ БУТИ Державною службою України з етнополітики та свободи совісті).
Зазначені запити на інформацію автоматично зареєстровані за допомогою СЕВ ОВВ за № ПІ/132-2025 від 18.11.2025 та № ПІ/133-2025 від 19.11.2025.
Листом від 21 листопада 2025 року № 0000-02.3-ПІ/132-2025/13370 Нацсоцслужба надала відповідь на запит на інформацію, в якій повідомлено, що розпорядником інформації щодо проекту Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав осіб, які належать до національних меншин (спільнот) України” є Державна служба України з етнополітики і свободи совісті. Та порадила звернутись для отриманням даної інформації до Державної служби України з етнополітики і свободи совісті як до належного розпорядника.
Не погодившись із відповіддю, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.
Стаття 34 Конституції України встановлює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі – Закон №2939-VI).
Так, відповідно до ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (стаття 2 Закону №2939-VI).
Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.
Відповідно до ст. 5 Закону № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Згідно з ст. 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Положенням п. 1, 5 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання … юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: … 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) ( п. 4 ч. 2 ст. 13 Закону № 2939-VI).
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VI).
Відповідно до ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
Частина 5 ст. 19 Закону №2939-VI передбачає, що запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Частиною 1 статті 22 Закону №2939-VI визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч. 3 ст. 22 Закону №2939-VI).
Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (стаття 23 Закону №2939-VI).
Отже, усі мають право звертатись із інформаційними запитами до суб`єктів владних повноважень та інших розпорядників публічної інформації. Запит може надаватися у письмовій формі чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Розпорядник інформації у свою чергу зобов`язаний надати відповідь на запит не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Проте, строк може бути продовженим у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Також запитувачу інформації забезпечено право на оскарження дій або бездіяльності розпорядника інформації.
Відповідач стверджує, що 30.10.2025 до Нацсоцслужби листом з Державної служби України з етнополітики та свободи совісті від 29.10.2025 № 6932/04-0203/25 надійшов на погодження проект Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав осіб, які належать до національних меншин (спільнот) України». 
Нацсоцслужба як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, керуючись § 37 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2025 р. № 1023), та згідно з вимогами Порядку взаємодії Міністерства соціальної політики України з центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 28 січня 2025 року № 30-Н, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2025 року за № 229/43635, опрацювавши проект закону, листом від 06.11.2025 № 0000-02.2-5/3707-2025/12739 направила для погодження позицію Нацсоцслужби по вказаному проєкту закону до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України.
Тобто відповідач 30.10.2025 отримав проєкт Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав осіб, які належать до національних меншин (спільнот) України».
У подальшому Нацсоцслужба листом від 06.11.2025 № 0000-02.2-5/3707-2025/12739 направила для погодження позицію Нацсоцслужби по вказаному проєкту закону до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України. 
24 листопада 2025 року після розгляду запиту ОСОБА_1 та направлення йому відповіді, від Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України листом № 3010-2802/03-25 від 18 листопада 2025 року, надійшло погодження позиції Нацсоцслужби щодо зазначеного проекту Закону (додаток 5). Після чого Нацсоцслужба направила лист «Про погодження проєкту закону» Державній службі України з етнополітики та свободи совісті листом № 0000-02.3-5/3707-2025/13466 від 25.11.2025.
Як слідує із матеріалів справи позивач у запиті від 18.11.2025, із уточненням 19.11.2025 запитував:
1. Текст законопроєкту, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав осіб, які належать до національних меншин (спільнот) України" який був надісланий Державною службою України з етнополітики та свободи совісті для погодження центральними органами влади (ймовірно листом № 6932/04-0203/25 від 29.10.2025). 
2. Копію самого листа ДЕСС, яким було скеровано зазначений законопроєкт. 
3. Усі додатки до цього листа та/або законопроєкту, а саме, але не виключно: порівняльну таблицю; пояснювальну записку; техніко-юридичне обґрунтування; усі інші додатки, що подавалися разом із документом. 
4. Відповідь, надіслану Вами, включно з додатками: копії супровідних листів; усі додатки до цієї відповіді; за наявності — службові записки та інші документи, що були надані як погодження або зауваження..
Тобто станом на 21.11.2025 – дату надання відповіді відповідач мав у своєму розпорядженні сам текст законопроєкту, супровідний лист, яким він надісланий відповідачу та додатки до цього листа (якщо такі були).
Відсутньою була лише інформація щодо відповіді про погодження/не погодження законопроєкту, оскільки така була сформована відповідачем лише 24.11.2025.
Відповідач не навів суду переконливих аргументів неможливості надання відповідачу запитуваної інформації, яка була у його розпорядженні (законопроект, супровідний лист до нього із додатками).
Суд відхиляє аргументи відповідача про неможливість надання як запитуваної інформації його листування із Міністерством соціальної політики, сім`ї та єдності України щодо погодження позиції Нацсоцслужби по вказаному проєкту закону, оскільки така інформація не запитувалась позивачем.
Щодо надання відповідачем запитуваної позивачем інформації, суд зазначає, що відповідач фактично відмовив у наданні такої інформації, посилаючись на те, що не є її розпорядником.
Проте суд встановив вище, що відповідач мав у своєму розпорядженні запитувану інформацію.
Необхідно звернути увагу, що запит є конкретним, чітким і зрозумілим: надати текст законопроєкту, супровідний лист із усіма додатками та відповідь, надіслану на цей лист.
Відтак відповідь також має бути чіткою і зрозумілою у межах запитуваної інформації: чи отримували законопроект із супровідним листом – надати їх копії або обґрунтувати неможливість надання у межах Закону України «Про доступ до публічної інформації», чи надавали відповідь на лист. 
Тому, надання відповідачем відповіді позивачу на запит від 18.11.2025, 19.11.2025 суд розцінює як відмову і наданні запитуваної інформації.
Враховуючи наведене належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у наданні інформації на запити від 18.11.2025, 19.11.2025 та зобов`язання повторно розглянути запити і надати запитувану інформацію.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову. 
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Національної соціальної сервісної служби України щодо відмови ОСОБА_1 у наданні публічної інформації на його запити від 18.11.2025, 19.11.2025. 
Зобов`язати Національну соціальну сервісну службу України (ЄДРПОУ 43902987, 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10) повторно розглянути запити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 18.11.2025, 19.11.2025 та надати запитувану інформацію на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» та з урахуванням висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної соціальної сервісної служби України (ЄДРПОУ 43902987, 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн, 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна