КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/312/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Притули К.М., розглянувши порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Фермерського господарства “АГРО ЛЮКС УКРАЇНА” до Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
Фермерське господарство “АГРО ЛЮКС УКРАЇНА” звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації №A3801203933431465523 від 02 січня 2026 року, зареєстроване в ЄДЕССБ за №MU01:1203-9334-3985-4133, про відмову у видачі Фермерському господарству “АГРО ЛЮКС УКРАЇНА” містобудівних умов та обмежень;
- зобов`язати Відділ інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово- комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації видати Фермерському господарству “АГРО ЛЮКС УКРАЇНА” містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок з кадастровими номерами 3522580900:02:000:2838, 3522580900:02:000:2836, 3522580900:02:000:2837, 3522580900:02:000:2839, 3522580900:02:000:9125, 3522580900:02:000:9126 на об`єкт будівництва “Нове будівництво свинокомплексу із закінченим виробничим циклом відгодівлі 20 тисяч голів свиней на території Первозванівської сільської ради, Бережинського старостинського округу, Кропивницького району, Кіровоградської області (за межами населеного пункту)”.
Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказує, що підставою відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є те, що «система» (Відповідачем не зазначено яка саме) не дозволяє обрати варіант функціоналу «Повернути без розгляду», тому Відповідачем прийнято рішення про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень, де підставою зазначено частину 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», - у зв`язку із невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації. В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону підстави відмови у наданні містобудівних умов та обмежень мають бути обґрунтовані, в оскаржуваному рішенні не зазначено, якій саме містобудівній документації на місцевому рівні не відповідають наміри забудови Позивача та в чому саме полягає така невідповідність, а зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою його прийняття, взагалі, не була невідповідність намірів забудови містобудівній документації, або інша з підстав для прийняття рішення про відмову, передбачена частиною 4 ст. 29 Закону.
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог вказує, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 45 Закону України «Про адміністративну процедуру» не підлягає розгляду повторна заява (заява, подана до того самого адміністративного органу тим самим заявником з того самого питання), за умови що попередня заява була вирішена по суті, крім випадку зміни істотних для вирішення справи обставин (умов). Враховуючи вищевикладене, заява від 26 грудня 2025 року № АМ01:6223- 4421-5915-7124 не підлягає розгляду. Статтею 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів у сфері містобудівної діяльності здійснюються відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Написання в полі «Примітки» відмови повідомлення про те, що заява не підлягає розгляду у відповідності до статті 45 Закону України «Про адміністративну процедуру» обумовлено тим, що функціоналом Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва не передбачено залишення заяви без розгляду. Передбачено лише надання містобудівних умов та обмежень або надання відмови у видачі містобудівних умов та обмежень шляхом обрання з вичерпного переліку підстав, які зазначені в частині 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Тому, при прийнятті рішення про залишення заяви без розгляду саме у вікні вибору шаблонів пунктів підстав відмови уповноваженим органом містобудування та архітектури 02 січня 2026 року був обраний шаблон пункту із зазначенням підстави відмови «невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні». 
Крім того вказав, що повторно подана позивачем заява від 26 грудня 2025 року стосується намірів будівництва того самого об`єкта на земельних ділянках, щодо яких вже розглядалося питання надання містобудівних умов та обмежень. Незважаючи на зміну формулювання назви об`єкта, його функціональне призначення не змінилося, оскільки відповідно до НК 018:2023 «Класифікатор будівель і споруд» обидва варіанти відносяться до одного класу – нежитлових сільськогосподарських будівель (свинарників), тобто промислового підприємства, що спеціалізується на розведенні, утриманні та відгодівлі свиней у промислових масштабах. Таким чином, відсутні зміни істотних обставин у розумінні пункту 2 частини першої статті 45 Закону України «Про адміністративну процедуру», а рішення по суті з порушеного в заяві питання прийнято, що виключає обов`язок її повторного розгляду.
Представником позивача подано відповідь на відзив. Вказав, що відзив відповідача не спростовує обґрунтованості позовних вимог, оскільки оскаржуваним рішенням від 02.01.2026 відповідач саме відмовив у видачі містобудівних умов та обмежень, а не залишив заяву без розгляду, як намагається стверджувати у відзиві. Позивач вказує, що сам відповідач фактично визнав порушення процедури, оскільки зазначив, що обрав у електронній системі шаблон відмови через відсутність технічної можливості залишити заяву без розгляду, тобто діяв не у спосіб, передбачений законом. Також позивач наголошує, що оскаржуване рішення є немотивованим, бо не містить конкретної невідповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а наведені у відзиві міркування щодо санітарно-захисних зон, функціонального призначення території та стратегічної екологічної оцінки не були покладені в основу самого рішення. Окремо позивач зазначає, що земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів, а їх функціональне призначення може визначатися чинною містобудівною документацією регіонального рівня, зокрема Проектом районного планування Кіровоградського району 1980 року, яким передбачене розміщення господарських будівель та дворів на відповідній території. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідач діяв свавільно, всупереч статті 19 Конституції України та статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому просить позов задовольнити у повному обсязі.
Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. Вказав, що оскільки заява позивача фактично підлягала залишенню без розгляду як повторна, подана тим самим заявником з того самого питання без зміни істотних обставин. Відповідач зазначає, що у зв`язку з технічними особливостями Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва залишення заяви без розгляду не передбачене функціоналом системи, тому при формуванні електронного документа було обрано шаблон підстави відмови – невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації. При цьому відповідач наголошує, що на територію, де розташовані земельні ділянки позивача, відсутня містобудівна документація на місцевому рівні, яка дозволяла б встановити функціональне призначення території та відповідність намірів забудови вимогам містобудівного законодавства, а без внесення відповідної інформації до електронної системи сформувати містобудівні умови та обмеження технічно неможливо. Також відповідач вказує, що питання будівництва свинокомплексу вже розглядалося раніше за заявою позивача, за результатами чого надавалися відмови, які були предметом судових спорів між тими самими сторонами, а подана у 2025 році нова заява фактично стосується того самого об`єкта будівництва та не містить нових істотних обставин. Крім того, відповідач заперечує доводи позивача щодо можливості застосування містобудівної документації регіонального рівня (Проекту районного планування 1980 року), зазначаючи, що для визначення функціонального призначення території з метою надання містобудівних умов та обмежень необхідна містобудівна документація на місцевому рівні, зокрема детальний план території, розроблення якого є необхідним також з огляду на параметри планованого об`єкта, санітарно-захисні зони та потребу проведення стратегічної екологічної оцінки. У зв`язку з цим відповідач вважає, що діяв у межах повноважень та відповідно до вимог законодавства, а підстави для задоволення позову відсутні.
Дослідивши матеріли справи, суд встановив наступне.
Рішенням суду від 30 січня 2025 року у справі 340/7411/24, залишеним в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2025 року, адміністративний позов Фермерського господарства "Агро Люкс Україна" до Відділу інфраструктури містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, та вирішено:
- визнати протиправним та скасувати рішення Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації №А3485172032411272257 від 23.10.2024 про відмову у видачі Фермерському господарству "Агро Люкс Україна" містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта "Будівництво тваринного комплексу по вирощуванню свиней, за межами населених пунктів Первозванівської сільської ради, Бережинського старостинського округу, Кропивницького району, Кіровоградської області";
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації, головного архітектора району №22 від 23.10.2024 "Про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва тваринницького комплексу по вирощуванню свиней на території Первозванівської територіальної громади".
- зобов`язати Відділ інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації розглянути заяву Фермерського господарства "Агро Люкс України" від 14.10.2024 про видачу містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта "Будівництво тваринного комплексу по вирощуванню свиней, за межами населених пунктів Первозванівської сільської ради, Бережинського старостинського округу, Кропивницького району, Кіровоградської області" на земельних ділянках з кадастровими номерами 3522580900:02:000:2838, 3522580900:02:000:2836, 3522580900:02:000:2837, 3522580900:02:000:2839, 3522580900:02:000:5163, 3522580900:02:000:5164, 3522580900:02:000:9125, 3522580900:02:000:9126.
На виконання вказаного рішення суду 10 липня 2025 року уповноваженим органом містобудування та архітектури повторно розглянуто заяву Фермерського господарства «Агро Люкс Україна» та прийнято рішення про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень, що затверджено наказом начальника відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово- комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації від 10 липня 2025 року № 15 «Про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва тваринницького комплексу по вирощуванню свиней на території Первозванівської територіальної громади».
26 грудня 2025 року Фермерське господарство «АГРО ЛЮКС УКРАЇНА» (надалі - Позивач) звернулося до Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації (надалі - Відповідач) із заявою, реєстраційний №АМ01:6223-4621-5915- 7124, про видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок з кадастровими номерами 3522580900:02:000:2838, 3522580900:02:000:2836, 3522580900:02:000:2837, 3522580900:02:000:2839, 3522580900:02:000:9125, 3522580900:02:000:9126 на об`єкт будівництва «Нове будівництво свинокомплексу із закінченим виробничим циклом відгодівлі 20 тисяч голів свиней на території Первозванівської сільської ради, Бережинського старостинського округу, Кропивницького району, Кіровоградської області (за межами населеного пункту)». 
Рішенням Відповідача №A3801203933431465523 від 02 січня 2026 року, зареєстрованим в ЄДЕССБ за №MU01:1203-9334-3985-4133, Позивачеві відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки відповідно до частини 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме, у зв`язку із невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Суд виходить з того, що правовідносини щодо надання містобудівних умов та обмежень урегульовані Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (Закон №3038-VI).
Відповідно до статті 26 цього Закону забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва, а право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється, зокрема, після отримання замовником вихідних даних.
За змістом частини другої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у її власності або користуванні, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Відповідно до частини третьої статті 29 зазначеного Закону містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні за заявою замовника, до якої додаються документи, прямо визначені законом, а саме: копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, копія документа щодо об`єкта нерухомого майна у визначених законом випадках, а також викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000. При цьому законом прямо встановлено, що цей перелік документів є вичерпним.
Отже, повноваження відповідача щодо розгляду заяви про надання містобудівних умов та обмежень та прийняття рішення за наслідками такого розгляду прямо врегульовані законом.
Згідно з частиною четвертою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є лише:
1. неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;
2. виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;
3. невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Таким чином, наведений у законі перелік підстав для відмови є вичерпним і не передбачає такої підстави, як технічна неможливість обрання в електронній системі певного функціоналу або повторність звернення у зв`язку з тим, що система не дозволяє “повернути без розгляду”.
Більше того, відповідно до частини шостої статті 29 Закону надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви та затверджується наказом відповідного органу. Тобто закон передбачає для уповноваженого органу лише два види рішень за результатами розгляду такої заяви: надати містобудівні умови та обмеження або відмовити у їх наданні виключно з підстав, визначених частиною четвертою статті 29 Закону.
При цьому, як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, відповідач формально послався на частину четверту статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначивши підставою відмови невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, однак у примітці до рішення фактично вказав іншу підставу, а саме те, що заява позивача є повторною, не містить відмінних істотних обставин, а тому не підлягає розгляду, але у зв`язку з тим, що система не дозволяє обрати функціонал “Повернути без розгляду”, було обрано функціонал “Відмовлено”.
Отже, зі змісту самого рішення вбачається, що фактично відповідач не здійснив розгляд заяви по суті на предмет наявності або відсутності визначених частиною четвертою статті 29 Закону підстав для відмови, а вважав подану заяву такою, що не підлягає розгляду. Тобто відповідач застосував не передбачений спеціальним законом варіант реагування на звернення позивача.
Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як наведено у позовній заяві, Верховний Суд неодноразово зазначав, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, не виходячи за межі прав та обов`язків та дотримуючись встановленої законом процедури і форми прийняття рішення. Інакше кажучи, для органу влади діє принцип: дозволено лише те, що прямо передбачено законом.
За таких умов відповідач не був уповноважений підміняти одну правову підставу іншою, а тим більше — використовувати як підставу для відмови обставину, якої частина четверта статті 29 Закону не містить.
Крім того, абзацом п`ятим частини четвертої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прямо передбачено, що рішення про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстави відмови приймається за умови забезпечення права особи на участь в адміністративному провадженні, передбаченого Законом України «Про адміністративну процедуру».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт — це рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи.
За змістом статті 8 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи, враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи, та зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які ним приймаються. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази, у тому числі з власної ініціативи.
Відповідно до частини першої статті 17 цього Закону особа має право бути заслуханою адміністративним органом до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на її право, свободу чи законний інтерес; адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження щодо змісту їхніх прав та обов`язків; особа має право витребовувати та/або надавати документи та інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.
Так само частиною першою статті 63 Закону України «Про адміністративну процедуру» передбачено право учасника адміністративного провадження бути заслуханим адміністративним органом до прийняття рішення у справі, якщо таке рішення може негативно вплинути на його право, свободу чи законний інтерес.
Отже, у випадку, коли адміністративний орган дійшов висновку про наявність підстав для прийняття негативного для особи рішення, він був зобов`язаний забезпечити право позивача на участь в адміністративному провадженні, надати можливість подати пояснення та/або заперечення, а також прийняти вмотивований адміністративний акт, у якому чітко зазначити саме ту підставу, яка передбачена законом.
Однак, як убачається із змісту оскаржуваного рішення, відповідач, з одного боку, зазначив формальну підставу відмови, передбачену частиною четвертою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а з іншого — фактично вказав, що заява не підлягає розгляду як повторна, оскільки система не дозволяє обрати інший функціонал. Такий спосіб дій не відповідає вимогам ані спеціального містобудівного законодавства, ані Закону України «Про адміністративну процедуру», оскільки не забезпечує ані належної мотивованості акта, ані юридичної визначеності підстав його прийняття, ані передбачуваності правозастосування.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідач, фактично залишивши заяву позивача без розгляду, але оформивши це як відмову з іншої, формально зазначеної підстави, діяв не у спосіб, визначений законом, вийшов за межі належної правової процедури, не забезпечив дотримання гарантій участі позивача в адміністративному провадженні та не навів належного, чіткого й законного обґрунтування прийнятого рішення. За таких обставин оскаржуване рішення не відповідає вимогам частини другої статті 19 Конституції України, статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також положенням Закону України «Про адміністративну процедуру», а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимоги про зобов`язання Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово - комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації видати Фермерському господарству “АГРО ЛЮКС УКРАЇНА” містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок з кадастровими номерами 3522580900:02:000:2838, 3522580900:02:000:2836, 3522580900:02:000:2837, 3522580900:02:000:2839, 3522580900:02:000:9125, 3522580900:02:000:9126 на об`єкт будівництва “Нове будівництво свинокомплексу із закінченим виробничим циклом відгодівлі 20 тисяч голів свиней на території Первозванівської сільської ради, Бережинського старостинського округу, Кропивницького району, Кіровоградської області (за межами населеного пункту)”, суд зазначає наступне.
Згідно із пунктами 1, 7, 8, 9 частини першої статті 1 Закону №3038-VI, будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; план зонування території (зонінг) - документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.
Частиною другою статті 5 Закону № 3038-VI передбачено, що вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №3038-VI, управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку (ч.2 ст.8 Закону №3038-VI).
Згідно ч.1 ст.16 Закону №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані.
Порядок обміну інформацією між містобудівним кадастром та Державним земельним кадастром встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст.16-1 Закону №3038-VI комплексний план просторового розвитку території територіальної громади (далі - комплексний план) розробляється на всю територію територіальної громади.
Комплексний план включає планувальні рішення щодо перспективного використання всієї території територіальної громади, а також:
- генеральний план населеного пункту - адміністративного центру територіальної громади;
- генеральні плани населених пунктів та детальні плани території у межах території територіальної громади, затверджені до прийняття комплексного плану, які відповідно до цієї статті визнані такими, що відповідають вимогам законодавства, узгоджуються з планувальними рішеннями комплексного плану і підлягають включенню до нього;
- генеральні плани населених пунктів у межах території територіальної громади, необхідність розроблення яких встановлена рішенням про затвердження комплексного плану (включаються до складу комплексного плану одночасно з їх затвердженням);
- планувальні рішення генеральних планів інших населених пунктів та детальних планів територій у межах території територіальної громади в обсязі, визначеному Кабінетом Міністрів України;
- детальні плани території у межах території територіальної громади (включаються до складу комплексного плану одночасно з їх затвердженням);
- межі функціональних зон усієї території територіальної громади з вимогами до забудови та ландшафтної організації таких зон (плани зонування територій населених пунктів у межах території територіальної громади розробляються у складі генеральних планів та включаються до складу комплексного плану одночасно із затвердженням відповідних генеральних планів);
- історико-архітектурні опорні плани історичних ареалів населених пунктів, внесених до Списку історичних населених місць України (включаються до складу комплексного плану як невід`ємні складові генеральних планів відповідних населених пунктів).
Генеральні плани населених пунктів у межах території територіальної громади деталізують положення комплексного плану та є його невід`ємними складовими. Детальні плани території у межах території територіальної громади деталізують положення генеральних планів населених пунктів, а щодо територій, на які відповідно до цього Закону генеральні плани не розробляються, - комплексного плану. Детальні плани території одночасно з їх затвердженням стають невід`ємними складовими комплексного плану та/або генерального плану населеного пункту.
За ст.17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Відповідно до ст.19 Закону №3038-VI детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. 
Детальний план території розробляється за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.
Детальні плани територій одночасно з їх затвердженням стають невід`ємними складовими генерального плану населеного пункту та/або комплексного плану.
Склад, зміст, механізм розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації на місцевому рівні: комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території, а також склад, зміст та порядок розроблення історико-архітектурного опорного плану населеного пункту визначає Порядок розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 вересня 2021 р. № 926 (далі за текстом - Порядок №926).
Згідно п.31 Порядку №926 послідовність розроблення та площі територій, для яких розробляються детальні плани територій, визначає відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури, а затверджує сільська, селищна, міська рада відповідно до генерального плану населеного пункту або, якщо територія розташована за межами населеного пункту чи у населеному пункті, для якого не розроблено генеральний план населеного пункту, - відповідно до комплексного плану.
Відповідно до п.32 Порядку №926 підставами для прийняття рішення щодо розроблення або внесення змін до детального плану території є:
1) визначення необхідності розроблення детального плану територій у комплексному плані, генеральному плані населеного пункту;
2) реалізація затверджених відповідною сільською, селищною, міською радою програм розроблення містобудівної документації;
3) звернення Кабінету Міністрів України, обласної, районної держадміністрації щодо виникнення державної необхідності розміщення об`єктів державного, регіонального значення;
4) виникнення необхідності розміщення об`єктів, що забезпечують громадські інтереси;
5) необхідність узгодження положень раніше затверджених детальних планів територій з комплексним планом, генеральним планом населеного пункту, дія яких поширюється на територію, на яку поширюється дія детального плану території;
6) необхідність вирішення екологічних та інженерних питань;
7) необхідність реалізації інвестиційних програм і проектів;
8) результати містобудівного моніторингу виконання детального плану території, які містять пропозиції щодо внесення змін до відповідного детального плану території;
9) необхідність формування нових земельних ділянок.
Тобто рішення щодо розроблення детального плану території має прийматися за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначено п.32 Порядку №926. Дані обставини свідчать про те, що детального плану території може бути і не розроблено, оскільки рішення про це приймає відповідна сільська, селищна, міська рада за наявності відповідних у неї підстав.
Згідно ст.26 Закону №3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. 
Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. 
Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:
1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;
2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;
3) затвердження проектної документації;
3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом;
4) виконання підготовчих та будівельних робіт;
4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом;
4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування);
5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;
6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).
Згідно ст.29 Закону №3038-VI основними складовими вихідних даних є:
1) містобудівні умови та обмеження;
2) технічні умови;
3) завдання на проектування.
Фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються:
1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);
3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.
Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.
Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.
Як описано судом вище, детальний план територій - документ, що деталізує положення існуючого генерального плану населеного пункту або існуючого комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території в розумінні ст.19 Закону №3038-VI.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення органом влади конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Відтак, невиконання органом влади законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Як вже зазначалось, рішенням суду від 30 січня 2025 року у справі 340/7411/24, залишеним в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2025 року, адміністративний позов Фермерського господарства "Агро Люкс Україна" до Відділу інфраструктури містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, та вирішено:
- визнати протиправним та скасувати рішення Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації №А3485172032411272257 від 23.10.2024 про відмову у видачі Фермерському господарству "Агро Люкс Україна" містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта "Будівництво тваринного комплексу по вирощуванню свиней, за межами населених пунктів Первозванівської сільської ради, Бережинського старостинського округу, Кропивницького району, Кіровоградської області";
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації, головного архітектора району №22 від 23.10.2024 "Про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва тваринницького комплексу по вирощуванню свиней на території Первозванівської територіальної громади".
- зобов`язати Відділ інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації розглянути заяву Фермерського господарства "Агро Люкс України" від 14.10.2024 про видачу містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта "Будівництво тваринного комплексу по вирощуванню свиней, за межами населених пунктів Первозванівської сільської ради, Бережинського старостинського округу, Кропивницького району, Кіровоградської області" на земельних ділянках з кадастровими номерами 3522580900:02:000:2838, 3522580900:02:000:2836, 3522580900:02:000:2837, 3522580900:02:000:2839, 3522580900:02:000:5163, 3522580900:02:000:5164, 3522580900:02:000:9125, 3522580900:02:000:9126.
Предметом спору у вказаній вище адміністративній справі є правомірність рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, а також пов`язаного з ним наказу про затвердження такої відмови, та наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо надання містобудівних умов та обмежень.
Так, відповідачем у заявах по суті справи була надана оцінка щодо суті заяви та зазначено, що наміри забудови позивача не відповідають вимогам містобудівної документації, а також вказано на відсутність містобудівної документації на місцевому рівні, що, на думку відповідача, унеможливлює надання містобудівних умов та обмежень. При цьому відповідач фактично висловив правову позицію щодо змісту заявлених намірів забудови та можливості їх реалізації, що свідчить про здійснення ним оцінки заяви по суті, незалежно від формального посилання на її повторність або технічні особливості функціонування електронної системи.
У вказаному рішенні судом було надано оцінку, що відсутність у Первозванівської сільської ради розробленого та затвердженого у встановленому порядку детального плану територій не може бути легітимною підставою для відмови позивачеві у видачі містобудівних умов та обмежень з мотивів, визначених пунктом 3 частини 4 ст.29 Закону №3038-VI, оскільки в такому рішенні обов`язково повинно бути зазначено конкретну невідповідність таких намірів забудови вимогам існуючого містобудівної документації на місцевому рівні. 
Крім того, Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 30 червня 2025 року по справі 340/7411/24 зазначив, що суб`єкт владних повноважень при розгляді заяви позбавлений права мотивувати своє рішення тими обставинами, фактами, нормами та умовами, яким вже надана оцінка судовим рішенням, як такими, що не можуть бути застосовані як підстава для відмови. 
Так, позивачем до заяви про видачу містобудівних умов та обмежень Позивачем було додано копії документів, що посвідчують право користування земельними ділянками: Договір оренди від 26 грудня 2011 року земельної ділянки з кадастровим номером 3522580900:02:000:9126 площею 0,5534 га, Договір оренди від 26 грудня 2011 року земельної ділянки із кадастровим номером 3522580900:02:000:9125 площею 12,3477 га, та Договір №3 оренди землі від 25 березня 2024 року земельних ділянок з кадастровими номерами 3522580900:02:000:2839 площею 2,00 га, 3522580900:02:000:2836 площею 2,00 га, 3522580900:02:000:2838 площею 1,9974 га, 3522580900:02:000:2837 площею 1,1788 га, а також, – витяги про державну реєстрацію іншого речового права – права оренди в Державному реєстрі речових прав. До заяви, також, було додано Викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000 та документи на підтвердження повноважень керівника Позивача (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань) (а.с.17-97).
Отже, позивачем було подано повний пакет документів для видачі Фермерському господарству “АГРО ЛЮКС УКРАЇНА” містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок.
Крім того, відповідачем не заперечувалась повнота поданих документів.
Частиною 5 ст.29 Закону №3038-VI передбачено перелік складових, які повинні містити містобудівні умови та обмеження. Такий документ складається за результатами аналізу поданих заявником документів та інших даних, які впливають та/або визначають зміст містобудівних умов та обмежень.
Суд враховує, що у попередньому судовому рішенні між тими самими сторонами вже була надана правова оцінка спірним правовідносинам, зокрема щодо неправомірності підходу відповідача до вирішення питання про надання позивачу містобудівних умов та обмежень. Разом з тим, на виконання такого рішення суду відповідач, повторно розглянувши заяву позивача, фактично знову допустив відмову у реалізації його права, не усунувши тих недоліків правозастосування, які вже були предметом судової оцінки.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому суд бере до уваги, що формально повторна заява позивача по суті належним чином не була розглянута, оскільки відповідач, посилаючись на її тотожність попередньому зверненню та на технічні особливості функціонування електронної системи, фактично підмінив процедуру розгляду заяви по суті процедурою її неприйняття до розгляду, оформивши це як відмову. Однак такі дії не змінюють характеру спірних правовідносин та не свідчать про наявність у відповідача свободи розсуду щодо вибору між кількома правомірними варіантами поведінки.
Повноваження відповідача у спірних правовідносинах чітко визначені законом. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює вичерпні підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень. За відсутності таких підстав відповідач зобов`язаний прийняти рішення про їх надання. Отже, у даному випадку відповідач не наділений дискреційними повноваженнями у розумінні права вибору між кількома юридично допустимими рішеннями, оскільки його поведінка прямо обумовлена законом.
Суд також враховує, що попередній спосіб захисту у вигляді зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача не призвів до ефективного поновлення порушеного права, оскільки наслідком такого повторного розгляду стала повторна відмова, яка по суті продовжила порушення прав позивача. За таких обставин повторне направлення заяви на новий розгляд не відповідатиме завданню адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав особи та не виключатиме необхідності нового звернення до суду.
З урахуванням цього, а також беручи до уваги преюдиційні висновки, викладені у рішенні суду у справі №340/7411/24, суд доходить висновку, що відповідач повторно не усунув тих дефектів правозастосування, які вже були предметом судової оцінки, а попередньо обраний спосіб захисту у вигляді зобов`язання повторно розглянути заяву позивача не забезпечив ефективного поновлення його прав, оскільки наслідком такого повторного розгляду стала нова відмова, що по суті продовжила порушення прав позивача.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у цій справі є не повторне зобов`язання відповідача розглянути заяву, а зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача, оскільки для цього виконано всі визначені законом умови, а прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2662,40 грн (а.с.1), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд, 
ВИРІШИВ:
Адміністративний позовом Фермерського господарства “АГРО ЛЮКС УКРАЇНА” (вул. Велика Перспективна, 50, м. Кропивницький, 25006, ЄДРПОУ 39399058) до Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації (вул. Дарвіна, 25, м. Кропивницький, 25014 ЄДРПОУ 04055067) про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації №A3801203933431465523 від 02 січня 2026 року, зареєстроване в ЄДЕССБ за №MU01:1203-9334-3985-4133, про відмову у видачі Фермерському господарству “АГРО ЛЮКС УКРАЇНА” містобудівних умов та обмежень.
Зобов`язати Відділ інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово- комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації видати Фермерському господарству “АГРО ЛЮКС УКРАЇНА” містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок з кадастровими номерами 3522580900:02:000:2838, 3522580900:02:000:2836, 3522580900:02:000:2837, 3522580900:02:000:2839, 3522580900:02:000:9125, 3522580900:02:000:9126 на об`єкт будівництва “Нове будівництво свинокомплексу із закінченим виробничим циклом відгодівлі 20 тисяч голів свиней на території Первозванівської сільської ради, Бережинського старостинського округу, Кропивницького району, Кіровоградської області (за межами населеного пункту)”.
Стягнути на користь Фермерського господарства “АГРО ЛЮКС УКРАЇНА” суму сплаченого судового збору у розмірі 2662,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА