МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2026 р.  	№ 400/1955/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенко В. В. за участю секретаря судового засідання М`ялик В.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до 	ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 	
про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогами: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме – про визнання його непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку згідно інформації наявної у його у тимчасовому посвідченні № I/6204/2022; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме – про його виключення з військового обліку на підставі пп. 3) ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» згідно інформації, наявної у його у тимчасовому посвідченні № I/6204/2022.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що є інвалідом дитинства та ще в 2001 року рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за станом здоров`я. Після початку повномасштабного вторгнення рф, позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_6 (колишній ІНФОРМАЦІЯ_7 ), де йому видали нові військово-облікові документи з записом про виключення з військового обліку. Однак, в жовтні 2025 року, позивач дізнався із застосунку «Резерв+», що він не знятий з військового обліку. Позивач намагався вирішити зазначене питання у позасудовому порядку, але отримав відмову відповідача.
Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію відповідач аргументував тим, що дійсно ОСОБА_1 17 жовтня 2001 року військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_8 визнаний непридатним до військової служби на підставі ст. 73 А, наказу Міністерстві Оборони України. Відповідно до наказу Міністерства оборони України (МОУ) № 342 від 09.06.2006р. «Про внесення змін до Настанови з військового обліку прапорщиків, мічманів, сержантів, старшин, солдатів і матросів запасу в Збройних Силах України та інших військових формувань» регулював питання зняття з обліку військовозобов`язаних за станом здоров`я, на підставі якого позивач був виключений з військового обліку. Після втрати чинності цього закону (відповідно до наказу МОУ № 24 від 15.01.2015), всі особи, які були зняті з військового обліку визнані непридатними до військової служби в мирний час та обмежено придатним у військовий час, повернуті на військовий облік. Відповідно до Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції від 18.05.2024, «Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції від 19.05.2024 року, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. В зв`язку з тим, що позивачем вчасно не було актуалізовано свої персональні дані та відомості не було внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2024 р. № 932 «Про реалізацію експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів», визначено механізм реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - експериментальний проект) шляхом електронної інформаційної взаємодії між національними електронними інформаційними ресурсами у цілях національної безпеки та оборони України ; порядок формування переліку громадян України чоловічої статі віком від 16 до 60 років, персональні дані яких підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Позивача було автоматично поновлено на військовому обліку. Пунктом 3 визначено, що у разі коли відомості, зазначені у графах 1-5, 13 та 14 військово-облікового документа на бланку, не відповідають відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, він вважається недійсним (крім військово-облікових документів військовозобов`язаних та резервістів СБУ, розвідувальних органів) «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559. На підставі викладених фактів та аргументів, позовні вимоги Позивача є безпідставними та незаконними, а докази на підтвердження своїх вимог неналежними та недостатніми.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача підтвердив позовні вимоги, просив позов задовольнити. Також, представник позивача додав, що позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи, а також працює шкільним вчителем, а тому в нього є право на відстрочку відразу за двома підставами п.2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач зазначеним правом скористався та оформив відстрочку за п.2 ч.1 ст.23 Закону, як особа з інвалідністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , 1982 р.н., проживає в с. Майорівка Баштанського району Миколаївській області.
ОСОБА_1 мав статус дитини-інваліда. 
17.10.2001 році рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
30.11.2001 ІНФОРМАЦІЯ_7 виключено ОСОБА_1 з військового обліку на підставі рішення ВЛК про його непридатність до військової служби.
29.04.2011 рішенням медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 надано статус особи з інвалідністю ІІІ групи з дитинства безстроково.
07.04.2022 ІНФОРМАЦІЯ_9 видано ОСОБА_1 новий військово-обліковий документ – тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач був знятий з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_7 30.11.2021 на підставі рішення ВЛК про непридатність до військової служби.
18.06.2025 ІНФОРМАЦІЯ_10 внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформація про перебування на військовому обліку ОСОБА_1 . При цьому, відомості про його зняття з обліку у 2001 році за станом здоров`я до Реєстру не внесені. 
В листопаді 2025 року ОСОБА_1 надано відстрочку від призову за мобілізацію, на підставі п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особі з інвалідністю.
30.01.2026 року ОСОБА_2 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_11 щодо усунення розбіжностей між паперовими військово-обліковими документами та відомостями Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та внесення відомостей щодо виключення його з військового обліку.
09.02.2026 ІНФОРМАЦІЯ_10 повідомлено, що оскільки позивач своєчасно не актуалізував свої персональні дані, його було автоматично поновлено на військовому обліку.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.37 Закону виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які: визнані непридатними до військової служби.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Відповідно до ст.6 Закону, до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості:
1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ч.2 ст.14 Закону, у разі якщо відомості про призовника, військовозобов`язаного, резервіста вносяться до Реєстру вперше, автоматично формується окремий номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка здійснила запис (у електронній формі).
Відповідно до ч.3 ст.14 Закону, актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України "Про публічні електронні реєстри", "Про розвідку" та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.
Реєстр здійснює отримання даних шляхом електронної інформаційної взаємодії з Єдиним державним демографічним реєстром.
Відповідно до ст.9 Закону, призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право:
1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;
2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Призовник, військовозобов`язаний та резервіст зобов`язаний подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру.
Відповідно до абзацу вісімнадцятого пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 , районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони.
Відповідно до п.17-1 Порядку реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2024 №932, стосовно громадян України чоловічої статі віком від 16 до 60 років ДМС одноразово формує перелік відомостей, зазначених у підпунктах 1 - 11 пункту 5 цього Порядку, та передає їх Міноборони для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів в установленому законодавством порядку з використанням засобів захисту інформації, що мають сертифікат відповідності або позитивний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері захисту інформації, з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних.
Подальше внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і взяття на військовий облік громадян України чоловічої статі віком від 25 до 60 років, які на такому обліку не перебувають, здійснюється шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного демографічного реєстру, відомчої інформаційної системи ДМС, інших інформаційних систем, реєстрів та баз (банків) даних відповідно до статті 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з використанням засобів системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів «Трембіта».
На підставі відомостей, отриманих Міноборони відповідно до абзацу першого і другого цього пункту, здійснюється автоматичне взяття зазначених осіб на військовий облік.
Взяття на військовий облік громадян України, зазначених в абзаці першому і другому цього пункту, здійснюється за зареєстрованим/задекларованим їх місцем проживання, а у разі, коли місце проживання не зареєстровано/не задекларовано, - територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил.
Взяття на військовий облік зазначених осіб проводиться без направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Вирішуючи зазначений спір, суд виходить з наступного.
ОСОБА_1 перебував на військовому обліку, як військовозобов`язаний ще в 2001 році, та саме в той час позивач був виключений з військового обліку у 18-річному віці, під час вирішення питання про призов на строкову військову службу, на підставі пп. 3) ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як визнаний непридатними до військової служби.
Факт виключення ОСОБА_1 з обліку за станом здоров`я у 2001 році, відповідач визнає у відзиві. У цій справі відповідачем взагалі не ставиться під сумнів правдивість відомостей про виключення позивача з військового обліку. Відсутні будь-які небудь аргументи про те, що це виключення відбувалося з порушенням вимог законодавства, на підставі неправдивих чи підроблених документів, або на підставі свідомо повідомленої позивачем неправдивої інформації.
В квітні 2022 року, відповідач в особі ІНФОРМАЦІЯ_5 підтвердив статус ОСОБА_1 , як виключеного з військового обліку, видачою йому нових військово-облікових документів з записом про рішення ВЛК 2001 року та записом про виключення з військового обліку.
Юридична процедура взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього, врегульовано виключено Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зокрема, підстава виключення з військового обліку визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, передбачена ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 12.01.2001, та з того часу ця норма мала лише редакційні правки, без зміни її змісту. 
Тобто, рішення законодавця про виключення з військового обліку, осіб визнаних непридатними до військової служби не змінювалося. На відмінну, наприклад від виключення з обліку осіб, які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів або виключення з обліку осіб, які досягли граничного віку перебування в запасі (в частині визначення граничного віку).
Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачають процедури поновлення на військовому обліку раніше виключених з військового обліку, а передбачають лише взяття на облік. Серед підстав взяття на облік військовозобов`язаних передбачених п.2 ч.1 ст.37 Закону, суд не вбачає жодного, який можливо було застосувати до випадку позивача. Найбільш близькою є підстава: «які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку», але її розповсюдження на позивача є сумнівним, оскільки він перебував на обліку в 2001 році, та був виключений з нього.
Запроваджений Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів є інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України. 
Тобто, це лише цифрова інформаційна система для відображення юридичних процедур, які відбуваються відповідно до вимог Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до п.17-1 Порядку №932, позивач підлягав автоматичному взяттю на військовий облік та включенню до Реєстру. Відповідач це фактично і здійснив у червні 2025 року, керуючись зазначеною Постановою, шляхом внесення відомостей про ОСОБА_3 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Зазначені дії відповідача є правомірними, оскільки прямо передбачені Порядком №932.
Разом з тим, суд наголошує, що словосполучення «взяття на військовий облік» у Порядку №932 має технічний характер, якій не створює самостійних, відмінних від передбачених ст.37 Закону підстав взяття на військовий облік, а лише вказує на необхідність внесення всіх осіб, які взагалі підлягають військовому обліку (чоловіки від 16 до 60 років) відповідно до ст.37 Закону до Реєстру. Тобто, п.17-1 Порядку №932, вказує на обов`язкове внесення до Реєстру всіх осіб, які взагалі можуть розглядатися як військовозобов`язані. Натомість інформація про їх зняття з обліку, виключення з обліку, а також інші персональні та службові відомості вносяться за фактом отримання такої інформації.
Право позивача на звернення до відповідача про внесення змін, виправлення недостовірних відомостей про себе, гарантовано ст.9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Позиція відповідача з посиланням на втрату чинності наказ Міністерства оборони України №342 від 09.06.2006 «Про внесення змін до Настанови з військового обліку прапорщиків, мічманів, сержантів, старшин, солдатів і матросів запасу в Збройних Силах України та інших військових формувань» та необхідність у такому разі повторно пройти медичний огляд за правилами передбаченими Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, є необґрунтованими. 
Так, дійсно з 2001 року, змінилися регламенти проходження військово-лікарської комісії, а також підстави ухвалення ними висновків про непридатність до військової служби. Можливо припустити, що та підстава, яка була достатньої для висновків про непридатність до військової служби в 2001 році, вже не є достатньою в теперішній час.
Разом з тим, жодної нормою законодавства не передбачено проходження повторних медичних оглядів для осіб, які відповідно до попередніх висновків ВЛК були визнанні непридатними до військової служби. 
У разі, якщо законодавець вважає за необхідним, він прямо передбачає обов`язок особи пройти повторний медичний огляд. Наприклад, п.2 II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» № 4170-IX від 19.12.2024, прямо передбачено повторний огляд у період з 1 квітня 2025 року до 1 листопада 2025 року за новими правилами, відповідно до цього Закону та Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Кабінетом Міністрів України для чоловіків віком від 25 до 60 років, яким була встановлена друга або третя група інвалідності із зазначенням строку повторного огляду.
Також, аналогічний обов`язок повторного проходження медичного огляду передбачений п.2 II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №3621-IX, виключено для осіб, які раніше були визнані обмежено придатними до військової служби. Зазначені особи, були зобов`язання в строк до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. 
Натомість, для осіб, які були раніше визнанні непридатними до військової служби, вимог щодо проходження повторного медичного огляду, законодавець не висунув. Не передбачено вимог про необхідність проходження повторного медичного огляду для цих осіб, також на рівні підзаконних актів.
За таких обставин, оскільки на нормативному рівні не передбачений обов`язок проходження повторного медичного огляду, у відповідача, як суб`єкта владних повноважень відсутнє право вимоги до позивача щодо проходження такого повторного медичного огляду на стан придатності до військової служби.
Стосовно позивача є ухвалене компетентним повноваженим владним суб`єктом рішення про виключення з військового обліку. Відповідно до принципу правової визначеності (res judicata), владний суб`єкт не має повноважень на перегляд вже прийнятих на користь особи власних рішень, якщо такий перегляд прямо не передбачений законодавством. За таких обставин, ігнорування відповідачем власного попереднього рішення про виключення з військового обліку, поновлення на військовому обліку, відмову у внесенні до Реєстру інформації про виключення з військового обліку, можливо кваліфікувати як безпідставний перегляд власного рішення. 
Вочевидь, що питання статусу раніше виключених з військового обліку за станом здоров`я до запровадження Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, має певні прогалини та нормативні неузгодженості, які потребують законодавчого врегулювання. Але, за відсутності нормативної визгначенності, у таких спірних питаннях, суд надає тлумачення не на користь владного суб`єкту. 
Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для відмови у позові в цьому випадку.
Позов задовольнити.
Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1331,20 гривень підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Також, представником позивача заявлено про понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 гривень та надані докази: ордер на надання правової допомоги, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю, договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 28.02.2026 року, додаток №1 до договору від 23.02.2026, рахунок-фактуру №24/02/26 на суму 20000 грн, опис наданих послуг, платіжну інструкцію від 24.02.2026 на суму 20000 грн.
Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.
Положеннями ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічні правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 та від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Досліджуючи надані представником позивача документи, судом встановлено, відповідно до договору від 23.02.2026 про надання правничої допомоги сума гонорару за Договором визначається на підставі Додатку до Договору, який є його невід`ємною частиною. Додатком №1 від 24.02.2026 до Договору від 23.02.2023 сторони погодили, що гонорар адвоката за представництво клієнта в суді першої інстанції становить 20000 гривень. Гонорар має бути сплачений протягом 7 днів з дня підписання додатку. Згідно опису послуг від 24.02.2026, адвокатом надані наступні послуги : аналіз наявних у позивача документів ( 2 години), аналіз законодавства з відповідних питань (1 год), аналіз судової практики з відповідних питань (1,5 год), написання тексту позовної заяви (2 год), складання пакету документів до суду (2 год).
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 20000 грн не є розумною та співмірною, виходячи з предмету розгляду даної справи, виконаних послуг та вини відповідача.
Щодо "гонорару успіху" при позитивному для клієнта рішенні, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, згідно якої з урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
З огляду на зазначені мотиви та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, задоволення вимоги щодо стягнення додаткової оплати у розмірі 20000,00 грн, у даному конкретному випадку, не відповідатиме принципам пропорційності до предмету спору та справедливості.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки саме такий розмір судових витрат є обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат (з урахуванням предмету спору, обставин справи даної справи, кількості подібних справ та судової практики з даного предмету спору, а також ступінь протиправності дій відповідача).
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 143, 248, 252 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_3 ) задовольнити повністю. 
2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: про визнання його непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку.
3 Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме : про його виключення з військового обліку на підставі пп.3 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 9331,20 (дев`ять тисяч триста тридцять одна грн двадцять коп) гривень.
4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко   

Рішення складено в повному обсязі 21.04.2026