РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року 	справа № 580/1077/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Янківської В.П.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за ОСОБА_1 до Комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації про ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
установив:
04 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації про ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить: 
1) визнати протиправними і скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлені протоколом № 372 від 15.01.2026 року про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаному;
2) зобов`язати Комісію з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації про ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву Позивача від 12.01.2026 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з урахуванням висновків суду та прийняти рішення про надання Позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період мобілізації на підставі пункту 7 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду 20 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні заяви від 18.02.2026 про вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду 23 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що позивач є військовозобов`язаний та перебуває на військовому обліці та має достатні підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (перебування на його утриманні дитини віком до 18 років та зайнятість постійним доглядом за повнолітньою дитиною з інвалідністю, надав відповідачу у належній формі та у встановленому законом порядку усі необхідні докази, що підтверджують факт існування обставин, що дають право на відстрочку. Разом з тим, відповідач відмовив у наданні відстрочки. Позивач вважає протиправною та просить скасувати рішення про відмову від відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.
Відповідач відзив не надав хоча належним чином повідомлений про розгляд справи через систему Електронний суд.
Фактичні обставини справи.
Позивач є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
12.01.2026 року Позивач звернувся до «Центру надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради, та подав заяву на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (реєстраційний номер заяви 20260112-283497) на підставі пункту 7 частини статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю І чи II групи. До заяви були додані: 1. Свідоцтво про народження дитини; 2. Витяг з рішення ЕКОПФ; 3. Облікова картка платника податків (РНОКПП) або Паспорт дитини (за умови відмови від РНОКПП); 4. Пенсійне посвідчення доньки ОСОБА_2 ; 5. Резерв +.
16.01.2026 року позивачу на його електронну адресу надійшло повідомлення № 117/17 від 16.01.2026 року від ІНФОРМАЦІЯ_4 про відмову у наданні відстрочки в якому зазначено наступна інформація: За результатами розгляду повідомляємо, що протоколом від 15 січня 2026 року № 372 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомляє, що Ви підлягаєте призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах. Причина відмови: оскільки відсутні докази утримання заявником повнолітньої дитини з інвалідністю.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно з частинами 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За змістом статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку (частина 3 статті 1 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини 3 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини 8 статті 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Відповідно до частини 5 статті 33 Закону №2232-XII військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
У статті 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону №3543 передбачені підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Так пунктом 7 частини 1 статті 23 даного Закону передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи; 
Кабінетом Міністрів України постановою №560 від 16.05.2024 (набрала чинності 18.05.2024), затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (Порядок №560), яким врегульовано процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до пункту 57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з пунктом 59 Порядку 560 за наявності технічної можливості відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період може оформлятися та надаватися автоматично у разі створення запиту на її оформлення військовозобов`язаним через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз (банків) даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
У разі виявлення шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних відсутності у військовозобов`язаного законних підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформлену автоматично, така відстрочка підлягає автоматичному скасуванню.
Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку. Формою, визначеною додатком 4, є саме Повідомлення. До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Додатком 5 до постанови 560 передбачений чіткий перелік документів, який необхідний для надання відстрочки військовозобов`язаним на підставі пункту 7 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.
Так, для надання відстрочки жінкам та чоловікам, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи для підтвердження інвалідності дитини - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю”, “Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю”, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; для підтвердження родинних стосунків - свідоцтво про народження дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного.
Водночас суд констатує, що позивачем у порядку пункту 59 Порядку 560 подана через «Центр надання адміністративних послуг» заява з додатками (документами) від 12 січня 2026 року (вх34-06/192), які не відповідають вимогам Порядку 560.
Так, судом встановлено, що Комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянута заява позивача та протоколом від 15 січня 2026 року № 372 ухвалено рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Причини відмови: відсутні докази утримання заявником повнолітньої дитини з інвалідністю.
Відповідно до Опису вхідного пакету документів (а.с.36) позивачем подано всього 5 документів, натомість відсутній документ, який підтверджує утримання батьком – військовозобов`язаним повнолітньої дитини з інвалідністю, тобто суд констатує, що відповідач дійшов правильного висновку про відмову у наданні відстрочки позивачу.
З огляду на вищевикладене, зважаючи на встановленні під час розгляду цієї справи обставини, суд дійшов висновку, що рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене протоколом № 3724 від 15 січня 2026 року про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 відповідно до пункту 7 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є законним, тому правові підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
Позовна вимога про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 12.01.2026 є похідною, оскільки спірне рішення комісії ТЦК визнане судом правомірним, тому в цій частині слід також відмовити.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем в період воєнного стану, враховуючи посилення мобілізаційних заходів з боку держави, на виконання приписів законодавства та постанов КМУ, вчинені правомірні дії щодо внесення даних про порушенням позивачем правил військового обліку. 
На підставі вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позиція позивача зі спірних питань є помилковою та такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини в період воєнного стану у державі, та/або фактичним обставинам справи, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач як субєкт владних повноважень порушив приписи закону, Порядку 569 винесенням рішення про відмову у наданні відстрочки позивачу та зобов`язувати його повторно розглянути заяву позивача. Тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд
вирішив:
Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_1 
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя 	Валентина ЯНКІВСЬКА