Справа № 366/319/26
Провадження № 2/366/756/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2026         с-ще Іванків
Іванківський районний суд Київської області у складі судді Н.Слободян, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
Представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 31.10.2024 з відповідачем укладено кредитний договір № 31.10.2024-100001048. За цим договором ТОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 3000,00 грн на 124 дні, строк повернення кредиту – 03.03.2025. Процентна ставка -1% в день, яка застосовується протягом перших двох періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів та 0,5% в дань в наступні періоди. Комісія за надання кредиту – 9% від суми кредиту (270 грн), комісія за обслуговування кредитної лінії – 270 грн в кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим (встановлюється за обслуговування - за організацію і надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та відділеннях, забезпечення можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і у відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергових платежів, консультаційні послуги). Денна процентна ставка – 0,97% протягом усього строку користування кредитом, неустойка – 37,50 грн за кожен день неналежного виконання зобов`язання. ТОВ «Споживчий центр» виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. Відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 6900,00 грн., яка складається з: 3000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 1860,00 грн – проценти, 540,00 грн – комісія за обслуговування кредиту, 1500,00 грн - неустойка. Саме цю заборгованість позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі.
Рух справи та процесуальні рішення
13.02.2026 позовна заява надійшла до суду та була передана на розгляд судді.
18.02.2026 ухвалою у справі відкрите провадження, вирішено розгляд здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом надіслання рекомендованої кореспонденції на зареєстровану адресу його місця проживання (повернулась з відміткою про її отримання адресатом. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву до суду не надіслав. 
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права
Судом встановлено, що 31.10.2024 ТОВ «Споживчий центр» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір № 31.10.2024-100001048. За умовами якого ТОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 3000,00 грн на 124 дні (дата повернення – 03.03.2025), а останній зобов`язався протягом повернути кредит у зазначений строк та сплатити за користування грошовими коштами: проценти -1% в день (застосовується протягом перших двох періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів) та 0,5% в день в наступні періоди, комісію за надання кредиту – 9% від суми кредиту (270 грн в перший черговий період), комісію за обслуговування кредитної лінії – 270 грн в кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим. (а.с. 21-27).
Вказаний договір підписаний відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором E991.
ТОВ «Споживчий центр» виконав своє грошове зобов`язання та надав відповідачу на картку, зазначену ним у заявці, № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 3000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ Універсальні платіжні рішення» від 06.02.2026 №1-0602, де підтверджено успішність перерахування на зазначену картку цієї суми (номер транзакції в системі iPay.ua – 553268598/ (а.с. 13)
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 31.10.2024-100001048 заборгованість ОСОБА_1 становить 6900,00 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту за основною сумою боргу у розмірі 3000,00 грн, заборгованості за відсотками --1860,00 грн, за комісією - 540,00 грн, за неустойкою – 1500,00 грн. (а.с. 30-35).

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.
Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір,відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом ч.12 ст.11 цього Закону України електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, договір № 31.10.2024-100001048 від 31.10.2024 був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора E991. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.
Всупереч вимогам ч. 1 ст.81 ЦПК України відповідач не надав жодного доказу на спростування того, що він не укладав кредитний договір, не отримував та не використовував одноразовий ідентифікатор, не надавав ТОВ «Споживчий центр» відомості своєї банківської картки для переказу кредитних коштів, тощо. 
ОСОБА_1 належним чином не виконував грошове зобов`язання за кредитним договором, тому у нього виникла заборгованість6900,00 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту за основною сумою боргу у розмірі 3000,00 грн, заборгованості за відсотками --1860,00 грн, за комісією - 540,00 грн, за неустойкою – 5100,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач за весь період здійснив лише один платіж у сумі 1200 грн, які були спрямовані на погашення процентів – 900 грн та погашення відсотків у сумі 930 грн та комісії за надання кредиту у сумі 270 грн).
Суд звертає увагу, що відсотки були нараховані позивачем за узгоджений у договорі строк з 31.10.2024 по 03.03.2025 (за перші 62 дні відсоткова ставка 1%, за наступні 62 дні – 0,5% в день), відтак вимоги щодо стягнення тіла кредиту у сумі 3000 грн, відсотків у сумі 1860,00 грн комісії підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості по сплаті неустойки.
У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Посилання позивача на те, що Законом України № 3498-ІХ було виключено обмеження щодо нарахування неустойки, передбачені Законом України «Про споживче кредитування», не може бути підставою для задоволення відповідних вимог.
Саме по собі виключення відповідної норми зі спеціального закону не створює права на нарахування неустойки, а лише свідчить про відсутність такого регулювання у цьому законі.
Водночас, спірні правовідносини підлягають оцінці з урахуванням положень цивільного законодавства, зокрема пункту 18 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України, яким на період дії воєнного стану та у визначений строк після його припинення встановлено особливості відповідальності позичальника за прострочення виконання грошових зобов`язань, у тому числі обмеження щодо застосування неустойки (штрафів, пені).
Зазначені норми мають імперативний характер та спрямовані на захист боржника в умовах воєнного стану, а тому підлягають застосуванню незалежно від змісту договору чи посилань сторін на інші нормативні акти.
Таким чином, навіть за відсутності відповідного обмеження у Законі України «Про споживче кредитування», право на нарахування та стягнення неустойки не може вважатися таким, що виникло або відновилося, оскільки воно прямо обмежене нормами Цивільного кодексу України.
Суд виходить з того, що застосування неустойки як виду цивільно-правової відповідальності можливе виключно за наявності прямої та чинної правової підстави, яка у даному випадку відсутня, що виключає можливість задоволення відповідних вимог позивача.
На підставі наведеного в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки слід відмовити.
Щодо комісії за обслуговування кредиту у. сумі 540,00 грн
Суд враховує правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких встановлення у кредитних правовідносинах плати за обслуговування кредиту, ведення рахунку, інформування позичальника чи інші аналогічні платежі є неправомірним, якщо такі платежі не пов`язані з наданням окремої самостійної послуги, яка замовляється споживачем.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що дії кредитодавця, спрямовані на облік заборгованості, інформування позичальника про стан кредиту, прийняття платежів та супровід кредитного договору, є складовою виконання зобов`язання за кредитним договором і не можуть бути підставою для стягнення окремої плати.
Крім того, відсутність у договорі можливості відмови позичальника від такої «послуги» та відсутність доказів її фактичного надання свідчить про те, що відповідна комісія є нав`язаною умовою договору та фактично спрямована на збільшення вартості кредиту поза межами процентної ставки.
За змістом правових позицій Верховного Суду, у такому випадку відповідні платежі мають розцінюватися як приховані проценти або інші платежі, що не підлягають стягненню.
Фактично встановлення такої комісії призводить до подвійної оплати одних і тих самих дій кредитодавця: у складі процентів як плати за користування кредитом та окремо — у вигляді комісії, що суперечить правовій природі кредитних правовідносин.
Іншого тлумачення умов договору суд не вбачає, а доводи позивача щодо правомірності стягнення зазначеної комісії не спростовують наведених висновків.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 4860,00 грн, яка складається з: 3000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 1860,00 грн - заборгованість за відсотками.
Щодо судових витрат
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З платіжної інструкції № СЦ00077547 від 11.02.2026 (а.с. 15) вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «Споживчий центр» сплатив судовий збір у розмірі 2 662, 40 грн, позов задоволено частково, у розмірі 70,45%, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1875,66грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст.141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 31.10.2024-100001048 від 31.10.2024у розмірі 4860,00 грн, яка складається з: 3000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 1860,00 грн - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати на оплату судового збору у розмірі 1875,66 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 16.04.2026.

Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-а. Код ЄДРПОУ: 37356833).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ).

СУДДЯ      Наталія СЛОБОДЯН