Справа № 346/4293/25 
Провадження № 22-ц/4808/286/26 
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої   Томин О.О.
суддів:   Мальцевої Є.Є., Пнівчук О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Атаманюка Володимира Михайловича на рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 грудня 2025 року, ухвалене в складі судді Махно Н.В. в м. Коломиї, повний текст якого складено 05 грудня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 03.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2873979, відповідно до умов якого позичальнику надано грошові кошти у розмірі 15 000 грн на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені договором.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору.
Однак, ОСОБА_1 не виконав належним чином умов кредитного договору.
Станом на дату подання позову заборгованість відповідача становить 49 200 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 15 000 грн; заборгованість за процентами – 34 200 грн; заборгованість за комісією – 0 грн.
21.04.2021 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення права вимог № ККАУ-21042021, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «Авентус Україна», в тому числі до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 2873979 від 03.09.2020.
З огляду на викладене, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором № 2873979 про надання споживчого кредиту від 03.09.2020 в розмірі 49 200,00 грн та судові витрати.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором № 2873979 про надання споживчого кредиту від 03.09.2020 в розмірі 49 200 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422 гривні 40 копійок.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник відповідача – адвокат Атаманюк В.М. подав апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного встановлення обставин справи.
Зазначає, що ним подавався відзив до суду першої інстанції, в якому було вказано, що Кредитний договір № 2873979 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений ще 03.09.2020, тому позивачем пропущено строк позовної давності, протягом якого він мав право пред`явити цей позов (до 03.09.2023). І позивач не подавав клопотання про поновлення такого строку.
За таких обставин вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню судом.
Окрім того, навіть якщо б позивачем не було пропущено строк позовної давності, позовні вимоги не підлягали б задоволенню у повному обсязі, оскільки розрахунок по кредитному договору є некоректним (позивачем не надано жодних формул, за якими передбачено нарахування відсотків).
Кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 03.10.2020 року. Сума кредиту – 15 000 гривень. За користування кредитом відповідач повинен сплачувати 1,43% в день.
Тобто, проценти розраховуються наступним чином: 15000 (наданий кредит відповідачеві) x 1,43% (проценти на добу) x 30 (строк договору) = 6 435 грн. (всього процентів).
Загалом сума боргу мала би становити: 15 000 грн. (основна сума боргу) + 6 435 грн. (проценти) = 21 435 грн.
Решту процентів вважає нарахованими поза строком кредитного договору.
Отож, враховуючи наведене, можна стверджувати, що нараховані проценти позивачем є некоректними.
Однак, суд першої інстанції не взяв зазначене до уваги.
Вказує, що згідно постанови Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
А відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банк змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Також Конституційний Суд України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 грудня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову; вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову у цій справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2873979, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредит в розмірі 15 000 гривень, Строк кредиту - 30 днів, знижена процентна ставка - 1,43%, стандартна процентна ставка - 1,90%.
Договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С705343 (а.с. 37-43).
Згідно копії довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 підписав Договір одноразовим ідентифікатором С705343 (а.с. 45).
За змістом копії листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 5732-ВП від 18.07.2025 відповідно до Договору ВП-200417-1 від 20.04.2017 за дорученням ТОВ «Авентус Україна» Товариством перекази коштів на картки клієнтів, зокрема, 03.09.2020 на суму 15 000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 (а.с. 46).
Листом від 20.10.2025 на запит суду АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку було зарахування коштів на суму 15 000,00 грн 03.09.2020 (а.с. 115).
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 2873979 загальна заборгованість становить 49 200 гривень, а саме: основний борг на початок дня - 15000 гривень; заборгованість за процентами – 34 200 гривень (а.с. 48-57).
21 квітня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення права вимог № ККАУ-21042021, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 58-66).
Відповідно до Акту приймання-передачі від 21.04.2021 згідно з вимогами п. 8.3 Договору відступлення права вимог № ККАУ-21042021 від 21.04.2021 кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кредитора від 21.04.2021 на загальну суму 996 426,61 грн (а.с. 68).
Згідно копії платіжної інструкції № 29846 від 21.04.2021 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перерахувало ТОВ «Авентус Україна» 996 426,61 грн – оплата компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги згідно п. 7.1 Договору відступлення права вимог № ККАУ-21042021 від 21.04.2021 (а.с. 58-66).
З витягу з Реєстру боржників до Договору № ККАУ-21042021 вбачається, що до цього Реєстру під № 1659 входить ОСОБА_1 ; заборгованість за Кредитним договором № 2873979 від 03.09.2020; загальна сума заборгованості – 49 200,00 грн; дата закінчення Договору – 31.10.2020 (а.с. 67).
Також з копії досудової вимоги від 12.08.2025 вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою добровільного погашення боргу за кредитним договором (а.с. 70).
Однак, доказів добровільного погашення вказаного боргу матеріали справи не містять.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , наявність заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Також матеріалами справи підтверджено перехід права вимоги за цим договором від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Доказів на спростування боргу чи його погашення відповідачем не надано. Тому позов слід задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у визначеній позивачем сумі 49 200 грн, а також суму сплаченого ним судового збору в розмірі 2 422,40 грн.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбуваєтьсяв інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови,передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону,вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надало належні та допустимі докази укладення електронного кредитного договору № 2873979 03.09.2020 між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна». Сума кредиту - 15 000 грн 00 коп.
Згідно копії листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 5732-ВП від 18.07.2025, копії листа АТ КБ «ПриватБанк» від 20.10.2025 кредитні кошти у розмірі 15 000 грн 00 коп. перераховано позичальнику на платіжну картку № НОМЕР_1 , номер якої було зазначено у підписаному відповідачем договорі про надання споживчого кредиту.
Відтак, матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу.
Також матеріалами справи підтверджується, що Договір про надання споживчого кредиту № 2873979 від 03.09.2020 укладений в електронній формі, що відповідає положенням ст. 207 ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме: кредитодавцем засвідчено кваліфікованою електронною печаткою, а позичальником за допомогою одноразового ідентифікатору С705343.
Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг на веб-сайті товариства проведена відповідно до вимог закону, оскільки ОСОБА_1 передав кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номер телефону, адресу місця реєстрації.
21 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення права вимог № ККАУ-21042021, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідача.
Вказане підтверджується копією Договору відступлення права вимог № ККАУ-21042021 від 21 квітня 2021 року, Акту приймання-передачі від 21.04.2021, платіжної інструкції № 29846 від 21.04.2021 та витягу з Реєстру боржників до Договору № ККАУ-21042021.
Враховуючи вищевикладене, а також доведеність невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 2873979 від 03.09.2020 в розмірі 49 200 грн 00 коп.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки Кредитний договір № 2873979 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений ще 03.09.2020, і позивач не подавав клопотання про поновлення такого строку, колегія суддів відхиляє.
У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє по даний час.
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції станом на час звернення до суду з цим позовом у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупинявся на строк дії такого стану.
Таким чином, строк позовної давності у справі продовжується автоматично та не вважається пропущеним, тому не має підстав для його поновлення, як і немає підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності. З огляду на, що доводи представника відповідача є безпідставними та необґрунтованими.
Також безпідставними є твердження апелянта про те, що судом не надано оцінки факту нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору.
В п. 1.4 Договору про надання споживчого кредиту № 2873979 від 03.09.2020 зазначено, що строк кредиту – 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору.
Згідно п. 4 Договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначених в п. 1.4 Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2-4.5 Договору (зокрема, здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів).
Як вбачається з розрахунку заборгованості, 01.10.2020 позичальником було сплачено проценти на суму 6 198,75 грн. Відповідно, строк кредиту продовжено ще на 30 днів.
Згідно п. 1.5.2 Договору у межах нового строку надання кредиту застосовується стандартна процентна ставка 1,90% замість зниженої 1,43%, яка використовувалася протягом перших 30 днів. Що спростовує доводи апелянта про невірно здійснений позивачем розрахунок процентів за договором.
Також, в п. 3.1 Договору сторони погодили що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
За змістом наданого позивачем розрахунку проценти нараховувалися позичальнику протягом зазначеного в договорі строку (з 03.09.2020 по 29.01.2021, тобто 30 днів + 30 днів +90 днів відповідно до умов цього Договору).
Посилання представника апелянта на положення Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нарахування непропорційно великого розміру відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів оцінює критично з огляду на наступне.
За п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вказана норма стосується вимог щодо про нарахування неустойки (пені, штрафу) яку позивач не нараховував.
Підписуючи договір, ОСОБА_1 погодився з розміром відсотків за користування кредитними коштами, які передбачені умовами цього договору. Зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», відповідач не заявляв.
Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання представника апелянта на порушення позивачем ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки за ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 грудня 2025 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Оскільки рішення суду першої інстанції не змінюється та не скасовується, відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Атаманюка Володимира Михайловича залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:  О.О. Томин
Судді:  Є.Є. Мальцева
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.