ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/285/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги :
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Херсонській області та скасувати рішення № 163850010077 від 09.12.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 01.12.2025, зарахувати період роботи з 05.06.1989- 30.06.1993 на АТ "Полтаваагропромтранс" 02.03.1999-24.01.2002 Новосанжарської міжколгоспної пересувної механізованої шляхобудівної колони №16.
Під час розгляду справи суд
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи
В якості підстави для звернення до суду заявник вказував на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, який, обчислюючи страховий стаж позивача, не зарахував до загального страхового стажу період роботи з 05.06.1989- 30.06.1993 на АТ "Полтаваагропромтранс", 02.03.1999-24.01.2002 Новосанжарської міжколгоспної пересувної механізовано шляхобудівної колони №16. 
Зазначав, що для підтвердження записів у трудовій книжці ОСОБА_1 звертався до Трудового архіву архівного відділу Полтавської міської ради та Комунальної установи "Трудовий архів Новосанжарської селищної ради", однак архівні установи повідомили про те, що АТ "Полтаваагропромтранс" та Новосанжарська міжколгоспна пересувна механізовано шляхобудівна колона №16 не передавали документи до архівів, про що позивачу надано відповідні довідки.
Зробити запити про підтвердження страхового стажу безпосередньо до АТ "Полтаваагропромтранс", та Новосанжарської міжколгоспної пересувної механізовано шляхобудівної колони №16 неможливо, оскільки ці підприємства припинили свою діяльність, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Позивач стверджував, що трудовий стаж у спірний період підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 16.05.1986, трудова книжка має усі кваліфікуючі ознаки, які відносять таку роботу (навчання, військову службу) до страхового стажу, а отже додаткові документи за відповідні періоди стажу не є обов`язковими для призначення пенсії.
При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки про підтвердження трудового стажу містять неправдиві або недостовірні відомості.
Відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позов зазначав, що страховий стаж за наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування склав (РЗО) - 24 роки 06 місяців 11 днів.
До страхового стажу Позивача не зараховано за записами трудової книжки від 16.05.1986 № НОМЕР_2 , період роботи, а саме:
- за записами №5 - №9 з 05.06.1989 по 30.06.1993 - оскільки, у графі 4 розділу “На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)” дата звільнення з посади (30.06.1993) містить виправлення та не завірено належним чином, тим самим порушено вимогам п.п 2.5 пункту «а» розділу 2 Інструкції № 162;
- за записами №21 - №23 з 02.03.1999 по 24.01.2002 - оскільки, у графі 2 розділу у “Дата, число, місяць, рік” дата прийняття на посаду 02.03.1999 містить виправлення та не завірено належним чином, тим самим порушено вимогам п.п 2.6 пункту «а» розділу 2 Інструкції № 58.
Окремо Головне управління зазначило, що період роботи з 02.03.1999 по 24.01.2002 зараховано згідно даних РЗО по підприємствах Новосанжарській міжколгоспній пересувній механізованій шляхтобудівельній колоні 16 ЄДРПОУ 03581227 та Товариству з обмеженою відповідальністю “Новосанжарський агрошляхбуд” ЄДРПОУ 31040876.
за записом №10 - №12 з 01.07.1993 по 24.12.1996 - оскільки, запис про звільнення завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати підприємство, що не відповідає вимогам п.4.1 розділу 4 Інструкції №58.
Для зарахування вищевказаних незарахованих періодів роботи до страхового стажу позивачу необхідно було надати підтверджуючі документи, передбачені п.3 Порядку №637.
Проте ОСОБА_1 своїм правом щодо надання додаткових документів не скористався, жодних відомостей (документів) на підтвердження спірних періодів трудової діяльності, не надав.
Додатково представник відповідача звертав увагу суду, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи відповідно до запису в трудовій книжці №13 - №14 з 02.07.1997 по 30.09.1997 - оскільки запис про звільнення завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати підприємство, що не відповідає вимогам п.4.1 розділу 4 Інструкції №58.
Позивач для підтвердження періоду роботи з 02.07.1997 по 30.09.1997 до Головного управління надав довідку №54 від 03.11.2025, видану Приватним підприємством “ВОРСКЛА” (далі - довідка №54). 
Однак вищезазначена довідка, видана ОСОБА_1 , не прийнята до уваги, оскільки в довідці №54 прізвище позивача зазначено КУРКІН, яке не відповідає даним паспорта (ІДкартка) 001849521 від 10.05.2018, виданого 5333 КУРКИН, тим самим суперечить вимогам п. 26 Порядку №637.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом
01.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області зі заявою про призначення пенсії за віком.
З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 було передано на розгляд ГУПФУ в Херсонській області. 
За результатами розгляду вищевказаної заяви відповідачем прийнято рішення №163850010077 від 09.12.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - не менше 32 років /а.с. 5-7/.
Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області в рішенні від 09.12.2025 №163850010077 (в примірнику, наданому ОСОБА_1 ) зазначило, що:
вік заявника 60 років;
страховий стаж позивача становить 28 років 03 місяців 04 дні; 
необхідний страховий стаж 32 роки.
Не зараховано до страхового стажу періоди згідно трудової книжки від 16.05.1986 серії НОМЕР_1 , а саме:
- за записами №5 - №9 з 05.06.1989 по 30.06.1993 - оскільки у графі 4 розділу “На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)” дата звільнення з посади (30.06.1993) містить виправлення та її не завірено належним чином, тим самим порушено вимоги п.п 2.5 пункту «а» розділу 2 Інструкції № 162;
- за записами №21 - №23 з 02.03.1999 по 24.01.2002 - оскільки у графі 2 розділу у “Дата, число, місяць, рік” дата прийняття на посаду 02.03.1999 містить виправлення та її не завірено належним чином, тим самим порушено вимоги п.п 2.6 пункту «а» розділу 2 Інструкції № 58.
Водночас, в примірнику цього ж рішення №163850010077 від 09.12.2025 про відмову ОСОБА_1 (наданому відповідачем суду разом з відзивом), зазначено про незарахування ще двох періодів, про які не зазначено у примірнику рішення, що надано ОСОБА_1 , а саме: 
- за записом №10 - №12 з 01.07.1993 по 24.12.1996 - оскільки запис про звільнення завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати підприємство, що не відповідає вимогам п.4.1 розділу 4 Інструкції №58;
- до страхового стажу позивача не зараховано період роботи відповідно до запису в трудовій книжці №13 - №14 з 02.07.1997 по 30.09.1997 - оскільки запис про звільнення завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати підприємство, що не відповідає вимогам п.4.1 розділу 4 Інструкції №58.
Крім того, у примірнику рішення відповідача страховий стаж ОСОБА_1 розраховано 24 роки 06 місяців 11 днів.
Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області в рішенні від 09.12.2025 №163850010077, позивач оскаржив його до суду. 

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За приписами частини першої статті 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Статтею 26 Закону №1058-IV встановлені умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.
Згідно частини першої статті 26 Закон №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Висновки щодо правозастосування
У даному адміністративному спорі відповідач у рішенні від 09.12.2025 №163850010077 (в примірнику ОСОБА_1 ) піддав сумніву:
1) період роботи за записами №5 - №9 з 05.06.1989 по 30.06.1993 - оскільки у графі 4 розділу “На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)” дата звільнення з посади (30.06.1993) містить виправлення та її не завірено належним чином, тим самим порушено вимоги п.п 2.5 пункту «а» розділу 2 Інструкції № 162;
2) період роботи за записами №21 - №23 з 02.03.1999 по 24.01.2002 - оскільки у графі 2 розділу у “Дата, число, місяць, рік” дата прийняття на посаду 02.03.1999 містить виправлення та її не завірено належним чином, тим самим порушено вимоги п.п 2.6 пункту «а» розділу 2 Інструкції № 58.
Однак, в іншому примірнику цього ж рішення від 09.12.2025 №163850010077, наданого відповідачем разом з відзивом, зазначено про незарахування періодів роботи (наведено судом дослівно):
1) за записами №5 - №9 з 05.06.1989 по 30.06.1993 - оскільки, у графі 4 розділу “На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)” дата звільнення з посади (30.06.1993) містить виправлення та не завірено належним чином, тим самим порушено вимогам п.п 2.5 пункту «а» розділу 2 Інструкції № 162;
2) за записами №21 - №23 з 02.03.1999 по 24.01.2002 - оскільки, у графі 2 розділу у “Дата, число, місяць, рік” дата прийняття на посаду 02.03.1999 містить виправлення та не завірено належним чином, тим самим порушено вимогам п.п 2.6 пункту «а» розділу 2 Інструкції № 58;
3) за записом №10 - №12 з 01.07.1993 по 24.12.1996 - оскільки, запис про звільнення завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати підприємство, що не відповідає вимогам п.4.1 розділу 4 Інструкції №58.
4) за записом №13 - №14 з 02.07.1997 по 30.09.1997 - оскільки, запис про звільнення завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати підприємство, що не відповідає вимогам п.4.1 розділу 4 Інструкції №58.
У відзиві на позовну заяву відповідач не зазначив причин, з яких спірне рішення за одним і тим же номером та датою, щодо однієї і тієї ж особи, з розгляду однієї і тієї ж заяви, має зміст: різні періоди незарахування стажу.
Так, досліджені судом примірники рішення від 09.12.2025 №163850010077 відрізняються тим, що в примірнику рішення, яке надано ОСОБА_1 , зазначено лише 2 періоди незарахованого стажу, тоді як в примірнику рішення відповідача цих періодів незарахуваного стажу - 4. 
Крім того, зарахований ГУ ПФУ в Херсонській області стаж ОСОБА_1 у примірнику рішення позивача становить 28 років 03 місяців 04 дні, однак, у примірнику рішення відповідача страховий стаж ОСОБА_1 розраховано 24 роки 06 місяців 11 днів.
Отримавши свій примірник рішення від 09.12.2025 №163850010077, позивач дізнався про незарахування двох періодів його роботи до страхового стажу, тоді як фактично не зараховано чотири періоди. 
Відповідно, у позовній заяві позивач просить зарахувати лише 2 періоди трудового стажу з 05.06.1989 по 30.06.1993 та 02.03.1999 по 24.01.2002, оскільки про незарахування ще двох періодів роботи ОСОБА_1 невідомо.
Тому, з метою недопущення подальшого порушення прав ОСОБА_1 на соціальний захист, суд надасть правову оцінку всім періодам трудового стажу, які не зараховані відповідачем.
Надалі суд наводить свої міркування щодо зазначених груп аргументів окремо.
Щодо незарахування до страхового стажу періодів з 05.06.1989 по 30.06.1993 та 02.03.1999 по 24.01.2002, суд зазначає таке.
У спірному рішенні зазначено, що вказані періоди неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки:
- запис №9 у графі 4 розділу “На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)” дата звільнення з посади (30.06.1993) містить виправлення та виправлення не завірено належним чином; 
- запис №21 у графі 2 розділу у “Дата, число, місяць, рік” дата прийняття на посаду 02.03.1999 містить виправлення та його не завірено належним чином.
Судом досліджено копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 16.05.1986 та встановлено, що трудова книжка має усі кваліфікуючі ознаки, які відносять таку роботу до страхового стажу. 
Досліджуючи безпосередньо запис про звільнення №9 від 30.06.1993 судом не встановлено наявності виправлень ані в частині дати звільнення - 30.06.1993, ані в частині підстави звільнення - "35а 30.6.93" /а.с. 12/.
Досліджений судом запис №21 від 21.03.1999 містить наведення цифри 3, однак, це наведення не можна розцінити як виправлення чи підтирання, оскільки запис 21.03.1999 є чітким та цілком зрозумілим /а.с. 13/.
При цьому, зазначений недолік не є тим недоліком, який може позбавити особу права на пенсійне забезпечення.
Записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи за період з 05.06.1989 по 30.06.1993 та 02.03.1999 по 24.01.2002 заповнені без виправлень/підтирань і містять підпис уповноваженої особи.
Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки про підтвердження трудового стажу містять неправдиві або недостовірні відомості.
Більш того, суд зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 11 липня 2019 року у справі №607/14795/16-а, від 31 липня 2019 року у справі №750/10916/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі №229/1905/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а та від 15 листопада 2019 року у справі №495/5161/17, від 27.02.2020 у справі №545/4197/16-а.
Поняття "страховий стаж" вперше було запроваджено Законом №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004. До цього цей стаж називався трудовим.
Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.
При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".
Тобто, весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, а з 01.01.2004 до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.
Як свідчать матеріали справи, відповідач зарахував до страхового стажу частково (вибірково) період з 02.03.1999 по 24.01.2002, лише в ті місяці, за які роботодавцем сплачено страхові внески.
Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи з 02.03.1999 по 24.01.2002, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Несплата страхувальниками за позивача страхових внесків протягом періоду 02.03.1999 по 24.01.2002 не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи і сум заробітку, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе роботодавець-страхувальник, в якому працює застрахована особа.
Аналогічна правова позиція зазначена, наприклад, у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність спірного рішення в частині незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 05.06.1989 по 30.06.1993 та 02.03.1999 по 24.01.2002.
Щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.07.1993 по 24.12.1996, з 02.07.1997 по 30.09.1997, суд зазначає таке.
З примірника рішення відповідача судом встановлено незарахування цих періодів з єдиної підстави - записи про звільнення завірено печатками, за відбитками яких неможливо ідентифікувати підприємство.
Дослідивши трудову книжку позивача серії НОМЕР_3 /а.с. 31/, суд дійшов висновку, що недолік оформлення трудової книжки, а саме нечіткий відбиток печатки, якою посвідчено запис про звільнення, не є таким, з якого неможливо встановити факт роботи позивача на відповідних посадах у відповідний спірний період часу.
Нечіткість відбитку (якому вже 30 років) не може бути розцінена відповідачем як відсутність трудового періоду роботи позивача в цілому.
За приписами частини третьої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на дії відповідача, які полягають у прийнятті двох різних за змістом рішень за однією датою та одним номером, надсилання ОСОБА_1 рішення, яке відрізняється від примірника рішення, наявного у розпорядженні відповідача, чим фактично введено позивача в оману, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в частині способу захисту прав ОСОБА_1 .
За встановлених судом обставин, твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про наявність вказаних вище недоліків як підстави для незарахування періодів роботи з 01.07.1993 по 24.12.1996, з 02.07.1997 по 30.09.1997 до страхового стажу позивача, суд вважає необґрунтованими та безпідставними. 
Таким чином, на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зі заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 мав необхідний страховий стаж понад 32 роки.
Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування періодів роботи позивача з 05.06.1989 по 30.06.1993, з 02.03.1999 по 24.01.2002, з 01.07.1993 по 24.12.1996, з 02.07.1997 по 30.09.1997 - є єдиним варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.
Права позивача порушені рішенням відповідача від 09.12.2025 №163850010077 про відмову у призначенні пенсії.
Суд, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає належним та необхідним способом захисту порушеного права позивача - визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 09.12.2025 №163850010077.
Надаючи правову оцінку обраному позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до пункту 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
За змістом частини першої статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.
У спірному випадку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг 60 років, 01.12.2025 звернувся за призначенням пенсії, тобто не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку. Отже, пенсія за віком позивачу має бути призначена з дня досягнення пенсійного віку - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу, враховуючи те, що оскаржувана відмова у призначенні пенсії не містить інших підстав відмови ніж ті, що зазначались вище; та приймаючи до уваги, що судом обраховано загальний страховий стаж позивача (який є більшим за 32 необхідних роки), - належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 02.12.2025.
Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи статті 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.12.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи позивача з 05.06.1989 по 30.06.1993, з 02.03.1999 по 24.01.2002, з 01.07.1993 по 24.12.1996, з 02.07.1997 по 30.09.1997.

Розподіл судових витрат
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
Оскільки за результатами розгляду справи позовні вимоги до відповідача задоволено, суд вважає за необхідне присудити до стягнення судовий збір у розмірі 1331,20 грн з відповідача у справі.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 173036 код ЄДРПОУ 21295057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 09.12.2025 №163850010077.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.12.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 05.06.1989 по 30.06.1993, з 02.03.1999 по 24.01.2002, з 01.07.1993 по 24.12.1996, з 02.07.1997 по 30.09.1997.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	І.С. Шевяков