Справа № 450/4008/22  Провадження № 2/450/166/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого – судді Добош Н.Б,
при секретарі Хамуляк Ю.В.
за участі представника позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -
стислий виклад позиції позивача та відповідача :
підстава позову (позиція позивача): 07.10.2021 року між  ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений договір позики. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем 07.10.2021 року видано розписку про отримання позики. Відповідно до умов договору позики відповідач в якості позики отримала кошти в розмірі 25 000 доларів США, які зобов`язалася повернути в повному обсязі до 31.12.2021 року. Однак незважаючи на досягнуту домовленість відповідач своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів не виконала, у зв`язку з чим у січні 2022 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про сплату боргу, яка отримана відповідачем, про що свідчить її розписка, проте залишена нею без виконання. У зв`язку з цим 18.11.2022 року позивачем повторно скеровано відповідачу вимогу про повернення боргу засобами поштового зв`язку, однак жодної відповіді на вказану вимогу позивач не отримав, борг відповідача за розпискою залишається не повернутий. На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 25 000 доларів США, а також понесені ним судові витрати.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.
09.02.2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якій зазначив, що надана ОСОБА_2 розписка від 07.10.2021 року не є належним та допустимим доказом передачі грошових коштів у сумі 25 000 доларів США, оскільки відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як 10 разів перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму доходів громадян. З урахуванням прожиткового мінімуму для громадян станом на 2021 року який становить 2294 грн. між сторонами повинен був укладатися саме письмовий договір позики. Водночас боргова розписка на яку покликається позивач не є тим документом, який підтверджує факт передачі грошових коштів у розмірі 25 000 доларів США, оскільки не містить усіх істотних умов, передбачених законодавством для договору позики та не відповідає вимогам цивільного законодавства України. Також звертає увагу, що у борговій розписці відсутнє будь-яке посилання на присутність свідків, які могли б підтвердити факт передачі грошових коштів у розмірі 25 000 доларів США. Вважає що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів які підтверджують наявність у ОСОБА_3 заборгованості перед ОСОБА_2 за борговою розпискою, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Ухвалою Пустомитівського районного суду до участі у справі залучено ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. 
Представник третьої особи Рісна Ю.Б., подала письмові пояснення в яких вона зазначає, що в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області також перебуває справа № 450/295/232 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вібла І.Ю., про визнання недійсними договорів дарування 1/ 2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки, з огляду на існування у ОСОБА_3 станом на день укладення вказаних договорів невиконаних та прострочених зобов`язань щодо повернення позики у розмірі 25 000 доларів США. Зазначила, що ОСОБА_4 не було відомо про існування у її дочки ОСОБА_5 заборгованості перед позивачем у даній справі, а також їй невідома мета отримання такої значної суми коштів у позику та цілі її використання у такий доволі короткий термін ( з 07 жовтня по 31 грудня 2021 року). Зазначає, що видається дивною ситуація, за якої позивач виступаючи боржником по виконавчому провадженню № 67621449 не погашаючи своїх зобов`язань в межах даного провадження вчиняє правочин щодо надання безпроцентної позики на значну суму коштів. Більше того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачу невідомі ні номер телефону ні адреса електронної пошти відповідача, що на її думку свідчить про фіктивність правочину - договору позики грошових коштів. Зважаючи на викладене просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Представник позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що третьою особою ОСОБА_6 та її представником до матеріалів справи не долучено жодних доказів на підтвердження фіктивності договору позики від 07.10.2021 року, оформленого борговою розпискою, окрім того, не було доведено ані наявності умислу сторін договору позики від 07.10.2021 року, ані відсутності в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. В свою чергу, доводи третьої особи щодо наявності у ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги та наявність відкритого виконавчого провадження не свідчить про відсутність у нього фінансової можливості надати ОСОБА_3 грошових коштів в якості позики. З огляду на наведене, доводи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 , наведені у письмових поясненнях є необґрунтованими та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. 
Представник позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задоволити. При цьому зазначив, що матеріали цивільної справи № 450/295/232 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вібла І.Ю., про визнання недійсними договорів дарування повернуті в Пустомитівський районний суд Львівської області разом з висновком експертів за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи документів від 28.11.2025 року № 26529/23-34, копія якого долучена до матеріалів справи. 
Відповідач та її представник, представник третьої особи в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило. У зв`язку з даними обставинами, суд вважає, що існує достатньо підстав для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву, а також долучені письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 07.10.2021 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики.
Відповідно до умов договору позики, ОСОБА_3 07.10.2021 року одержала в борг від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25 000 доларів США (двадцять п`ять тисяч доларів США 00 центів). Позичальник, ОСОБА_3 , зобов`язується повернути отримані кошти в повному обсязі до 31 грудня 2021 року. 
Отже, відповідач прийнявши на себе зобов`язання повернути позивачу отримані кошти, зобов`язана виконати відповідне зобов`язання в порядку та у строк, що вказані в договорі.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно приписів ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
На підтвердження передачі грошей відповідач ОСОБА_8 склала розписку про те, що вона одержала в борг від ОСОБА_2 грошові кошти розмірі 25 000 доларів в США, які зобов`язується повернути 31 грудня 2021 року, належним чином засвідчену копію суддею Кукса Д.А., було оглянуто в судовому засіданні та долучено до матеріалів справи.
ОСОБА_3 факт власноручного написання тексту розписки і підписання у даній справі не заперечується.
Згідно долученої до матеріалів справи копії висновку експертів за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи документів від 28.11.2025 року № 26529/23-34 у справі № 450/295/23 відповісти на питання «Чи виготовлений рукописний текст та підпис у розписці складеній ОСОБА_3 07.10 2021 року про отримання коштів в сумі 25 000 доларів США у позику від ОСОБА_2 у той час, яким датований документ, тобто 07.10.2021 року?» та « Якщо ні, то який період часу був виконаний рукописний текст та підпис у розписці, складеній ОСОБА_3 , 07.10.2021 року про отримання коштів в сумі 25 000 доларів США у позику від ОСОБА_2 .?» не видається можливим через те, що серед наданих зразків порівняння відсутні такі, що виконані пастою тієї ж рецептури, що і записи та підписи від імені ОСОБА_3 датований 07.10.2021. 
Верховний суд у постанові від 11.06.2021 року у справі №753/11670/17 № 61-21701св19 вказав, що за своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже наведена розписка ОСОБА_3 від 07.10.2021 року підтверджує як факт укладення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 25 000 доларів США.
З врахуванням встановленого суд вважає, що між сторонами існували договірні відносини щодо позики грошових коштів на визначений термін, і у відповідач виникло зобов`язання після закінчення строку договору повернути позивачу отримані кошти.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 25 000 доларів в США є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Що стосується стягнення суми позики в іноземній валюті - доларах США суд керується висновком, який містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360 цс 19) згідно яким у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 9142,15грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_2 , - задоволити.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 07.10.2021 року у розмірі 25 000 доларів США (двадцять п`ять тисяч доларів США) .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9142,15 грн. (дев`ять тисяч сто сорок дві гривні 15 копійок) 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , адреса для листування АДРЕСА_3 . 
Третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 26.02.2026 року.

Суддя	Н.  Б.  Добош