КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 року Київ справа №320/45552/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:
- скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 27.06.2025 № 104250022721 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку;
- зобов?язати ГУ ПФУ в Донецькій області прийняти рішення, яким призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 починаючи 19.06.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому протиправно відмовили у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позовні вимоги просить задовольнити.
Ухвалою суду від 16.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання. У цій ухвалі повідомлено суб`єкта владних повноважень відповідача про наявні в суді матеріали, які підлягають врученню йому як стороні, та про можливість їх отримання лише безпосередньо у суді (згідно із пунктом 12 частини дев`ятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України).
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надіслало відзив на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позову. Зазначили, що необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796 у цьому випадку становить 27 років (у разі набуття права на призначення пенсії у 2025 році). Повідомили, що до страхового стажу не зараховано період навчання згідно з дипломом НОМЕР_1 від 25.02.1993 в Київському коледжі з 01.09.1988 по 24.02.1993, оскільки термін навчання перетинається з військовою службою та перевищує 5 років; до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховані періоди роботи відповідно до довідки № 59 від 18.06.2025 в АТ НВФ «Ферокерам» з 31.07.2000 по 30.07.2005 та 09.08.2005 по 16.02.2009. Також підсумовано, що оскільки позивачем у встановленому законом порядку не підтверджено факт проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років, право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, відповідно до статті 55 Закону № 796, відсутнє.
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Як видно із посвідчення серія НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживав на території зони посилення радіоекологічного контролю у 1986 - 1995 роки (Категорія 4).
Позивач народився у місті Біла Церква Київської області ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України.
Згідно із паспортними даними, позивач зареєстрований у АДРЕСА_1 з 05.12.1987 по день звернення до суду із цим позовом.
Відповідно до атестата Р № 714888 середню освіту позивач здобув у Середній школі № 8 міста Біла Церква Київської області у 1988 році.
19.06.2025 позивач у віці 54 роки звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке своїм рішенням від 27.06.2025 №104250022721 відмовило у призначенні пенсії у зв?язку з відсутністю необхідного періоду проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 рік, не менше 4 роки.
Рішенням пенсійного орану встановлено таке:
«Вік заявника - 54 роки 02 місяці.
Період постійного проживання (роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю складає - 22 роки 07 місяців 04 дні, період постійного проживання (роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 складає - 08 місяців 27 днів.
З періоду постійного проживання (роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю виключено період проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 від 25.05.1989 з 25.05.1989 по 03.05.1991, оскільки відсутні відомості про місце проходження військової служби та період навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 25.02.1993 у Київському коледжі з 01.09.1988 по 24.02.1993, оскільки заявник навчався в м. Київ, що не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Страховий стаж особи становить - 29 років 03 місяці 23 дні».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.
За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною третьою статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон № 796-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Приписами пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку встановлено на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років (абзац 5).
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.
Аналіз статті 55 Закону № 796-ХІІ свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 5 частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років.
Місто Біла Церква Київської області згідно з Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Частиною першою статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. 
За приписами пункту четвертого частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, зокрема належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Визначення категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій встановлене статтею 14 Закону № 796-ХІІ.
Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: 
особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4 (пункт чотири частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ).
Частинами третьою, четвертою та п`ятою статті 15 Закону № 796-ХІІ встановлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.
Відповідно до частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.
Наявне у позивача посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 - 1995 роках, підтверджує факт наявності права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Суд наголошує, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду цієї справи.
Отже, перелічені у цьому рішенні документи, зокрема, посвідчення, підтверджують право позивача на зниження пенсійного віку на п`ять років.
Твердження відповідача щодо незарахування періоду навчання позивача згідно із дипломом НОМЕР_1 від 25.02.1993 у Київському коледжі з 01.09.1988 по 24.02.1993 до періоду постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, оскільки позивач навчався в м. Київ, що не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, суд не приймає, оскільки воно базується на припущеннях та не підтверджено належними доказами. 
Зважаючи на наведене, судом установлено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.06.2025 №104250022721 про відмову у призначенні пенсії у відповідності до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 роки, є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас вік позивача 54 роки на момент звернення із заявою про призначення пенсії з урахуванням зменшення пенсійного віку на 5 років не дає права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ та статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За умови наявності у позивача пільгового страхового стажу на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 - 12 років 6 місяців і більше, він мав би право виходу на пенсію у віці 54 роки за рахунок додаткового зменшення пенсійного віку ще на один рік відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Однак оскаржуване рішення не містить оцінки наявного пільгового страхового стажу у позивача за Списком № 2.
Із урахуванням того, що трудова книжка позивача містить посилання на трудові періоди за Списком № 2, відсутність у рішенні оцінки наявному пільговому страховому стажу позивача додатково свідчить про протиправність оскаржуваного рішення.
Періоди пільгового страхового стажу за Списком № 2 з 31.07.2000 до 30.07.2005 та з 09.08.2005 до 16.02.2009, які відповідно до оскаржуваного рішення не зараховано, не охоплюють увесь трудовий період за Списком № 2 згідно із записами трудової книжки. 
Наведене свідчить про те, що пенсійний орган під час розгляду заяви позивача не надав належної оцінки усім складовим права позивача на призначення пенсії на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ та статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що є підставою для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із урахуванням висновків суду:
- врахувати право позивача на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років;
- надати оцінку віку позивача, у якому він звернувся із заявою про призначення пенсії на відповідність приписам статті 55 Закону № 796-ХІІ та статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- надати оцінку наявності чи відсутності у позивача пільгового страхового стажу за Списком № 2, і у разі, якщо такий стаж складатиме 12 років 6 місяців і більше, вирішити питання щодо наявності права на зменшення пенсійного віку ще на один рік відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. 
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині призначення позивачеві пенсії, оскільки пенсійний орган, як суб`єкт владних повноважень до компетенції якого віднесена функція по призначенню пенсій, не дослідив усіх обставин щодо наявності чи відсутності у позивача права на призначення пенсії.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи, що за подання позовної заяви позивачем було сплачено 1211,20 грн судового збору, суд вважає, що відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України позивачеві підлягає відшкодуванню уся ця сума, оскільки частина задоволених вимог є пропорційною сплаченій сумі судового збору.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.06.2025 №104250022721 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.06.2025 про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010; місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.